Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 10 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною (номер свідоцтва: 6685), зареєстрований в реєстрі за № 2610 про стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (до перейменування Кірове), Токмацький район, Запорізька область, 71774, на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 33197,65 грн. та судові витрати по справі, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 21 березня 2018 року за вих. 868 на адресу КЗ «Молочанська районна лікарня» та Токмацьке об`єднане управління пенсійного фонду України в Запорізькій області приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. було направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.03.2018 року, винесену в межах виконавчого провадження АСВП № 55985838 з примусового виконання виконавчого напису № 2610 від 10.11.2017 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. про стягнення з неї на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 32\~697,65 грн. Даний факт підтверджує постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.03.2018 року, супровідним листом № 868 від 21.03.2018 року та виконавчим написом № 2610 від 10.11.2017 року. З метою з`ясування причин та підстав виникнення заборгованості вона звернулася в телефонному режимі на гарячу лінію Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». В телефонній розмові працівник Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» повідомив, що заборгованість виникла внаслідок невиплачених нею в строк коштів відповідно до умов кредитного договору укладеного з АТ «Банк Рененсанс Капітал». Також їй було повідомлено, що Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником АТ «Банк Рененсанс Капітал». Позивач вважає, що приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. виконавчий напис № 2610 виданий 10.11.2017 року вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у зв`язку з чим є підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Вимоги законодавства щодо вчинення виконавчого напису не могли бути дотримані нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису, оскільки стягнення заборгованості проводиться відповідно до умов кредитного договору з АТ «Банк Рененсанс Капітал» від 25.09.2012 року, однак кредитний договір між АТ «Банк Рененсанс Капітал» та позивачем 25.09.2012 року не укладався. Даний факт підтверджує договором № GP-3700024 від 24.09.2012 року. Вищевказане стягнення заборгованості проводиться за неіснуючим договором. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 10.11.2017 року не отримав від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту (оригінал договору). Відповідачем не було направлено їй жодних листів з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність договору від 25.09.2012 року, заборгованості по ньому та можливості або оспорити вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми пред`явленої до стягнення. В п. 2.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Вищевикладене, узгоджується з правовими висновками викладеними Верховним Судом України у постановах у справі № 6-158цс15 від 20 травня 2015 року та у справі № 310/9293/15-ц від 23 січня 2018 року, що умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність наявності боргу та його розміру. Нотаріус також не повідомляла її про те, що до неї звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли вона, як боржник не мала змоги ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно, нотаріус не мала вчиняти виконавчий напис, оскільки нею не була перевірена безспірність вимог кредитора (відповідача). Наслідки такого не повідомлення зазначені в узагальненні ВССУ від 07.02.2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», а саме в п. 10 вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам. Неповідомлення боржника про вимогу кредитора є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, на час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» грошових коштів в сумі 33\~197,65 грн. у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, які підтверджують безспірність заборгованості, тобто спірний виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у зв`язку з чим підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. 22 травня 2020 року ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Позивачем недоліки, зазначені в ухвалі усунуті у встановлений строк. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 03 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву. Третім особам, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору роз`яснено право для надання пояснень щодо аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову. 06 липня 2020 року на електрону скриньку суду надійшла заява від представника відповідача, Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», Фацул М.В. про розгляд справи без участі представника, в якій просили проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача, у зв`язку з неможливістю взяти участь у судовому засіданні через велику завантаженість. Крім того, в цій заяві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначив, що законодавством України передбачено право банку здійснити стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису. Дані дія передбачена ст. 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Представник відповідача вважає, що позивачем не доведено факту, яких саме вимог законодавства, нотаріус не дотримався (а.п. 34-35). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. просив справу розглядати за його відсутності, про що до суду надсилав відповідні заяви (а.п. 29-30, 37-38, 46-47, 59-60, 104-105, 123-124). 10 вересня 2020 року до Токмацького районного суду Запорізької області від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому просить суд витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., місцезнаходження: вул. Тарасова, 181, офіс №2, 1 поверх, Паньковщина, Голосіївський район, м. Київ, 01033 документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 10.11.2017 року № 2610, виданий Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. «про стягнення з боржника [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» боргу у сумі 33197,65 грн. (а.п. 43-44а). Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 28 вересня 2020 року клопотання позивача про витребування доказів, - задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, що була створена при вчиненні виконавчого напису від 10 листопада 2017 року № 2610 (а.п. 53-55). Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. надала витребувані судом документи, а саме належним чином завірені копії документів на підставі яких був вчинений виконавчий напис № 2610 від 10.11.2017 року (а.п. 65-96). Крім того, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. надіслала до суду клопотання в якому просила розглядати справу за її відсутності, з урахуванням фактичних відносин та постановити рішення згідно чинного законодавства. Про результати розгляду справи повідомити її, надіславши копію рішення (а.п. 63-64, 107-108, 127-128). Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 18 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 грудня 2020 року. В судове засідання, 14 грудня 2020 року, позивач [PERSON] , та її представник адвокат Караван О.Д., не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та за відсутності її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.п. 129). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, просив проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.п. 34-35). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. просив справу розглядати за його відсутності (а.п. 123-124). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. надіслала до суду клопотання в якому просила розглядати справу за її відсутності, з урахуванням фактичних відносин та постановити рішення згідно чинного законодавства. Про результати розгляду справи повідомити її, надіславши копію рішення (а.п. 127-128). Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 10 листопада 2017 року представник Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» за довіреністю Власенко Ж.В. звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. із заявою про вчинення виконавчого напису для стягнення заборгованості у розмірі 33197,65 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» з боржника, [PERSON] , за кредитним договором № GP-3700024 від 25.09.2012 року, у зв`язку з тим, що боржником допущено прострочення платежів по кредитному договору (а.п 92). До вказаної заяви додано: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; документи стягувача та представника стягувача за довіреністю. Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» зареєстровано як юридичну особу, яке здійснює свою діяльність згідно статуту та чинного законодавства України (а.п. 82-84). [PERSON] прийнято з 08.06.2016 року, з випробувальним терміном 3 місяці на посаду начальника відділу судового супроводження Управління юридичного стягнення Департаменту стягнення кредитів ПУМБ Головний офіс м. Київ, що підтверджується наказом про прийняття від 07 червня 2016 року за № 1096 ОС (а.п. 85). Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» уповноважило начальника відділу судового супроводження Управління юридичного стягнення Департаменту стягнення кредитів Банку [PERSON] представляти інтереси банку, про що видано відповідну довіреність від 07 червня 2017 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим В.І. та зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за № 690 (а.п. 86-87). Вказана довіреність зареєстрована у відповідних реєстрах, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру довіреностей та інформаційними довідками з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів (а.п. 88-90). 24 вересня 2012 року між [PERSON] , інформацію про яку зазначена в частині 1 пропозиції (далі позичальник або страхувальник), та АТ «Банк Ренесанс Капітал» на умовах зазначених в цій пропозиції, в розділі 2 Загальних Умов Договору кредитування, відкриття та ведення рахунків (далі - Умови), внутрішніх чинних Правилах Банку, що регламентують порядок надання кредитів фізичним особам, які є типовими умовами для всіх клієнтів, договору страхування життя зазначений у частині 3 цієї пропозиції та Правилах добровільного страхування життя страховика № 003.2. від 30.12.2003 року зареєстрованих Держфінпослуг 20.02.2004 року за № 0104189, які є невід`ємною частиною цієї пропозиції (далі Правила страхування) укладено договір страхування та надано кредит на загальні споживчі цілі. [PERSON] підтвердила, що дана пропозиція являє собою її оферту банку про укладення між нею та страховиком договору страхування та між нею та банком договору про надання споживчого кредиту у розмірі вказаному в п. 2.2. частини 2 цієї пропозиції (далі сума кредиту) (а.п. 9, 21, 94). [PERSON] підтвердила своє розуміння та згоду з тим, що: - в день подання до банку цієї пропозиції вона ознайомлена з останньою чинною редакцією Умов з усіма змінами, які розміщуються банком на інформаційних стендах у відділеннях банку та на його офіційному сайті; - Умови можуть бути змінені банком в односторонньому порядку. Такі зміни здійснюються шляхом розміщення таких змін на інформаційних стендах у відділеннях банку та на офіційному сайті банку, не потребують додаткового документального підтвердження і вона зобов`язується періодично ( не рідше 1 разу на місяць) ознайомлюватися з ними; - моментом прийняття (акцепту) банком моїх пропозицій про укладення кредитного договору та договору страхування буде вважатися дата підписання банком цієї пропозиції та скріплення його печаткою, а також момент вчинення банком до моменту підписання ним (скріплення печаткою) цієї пропозиції фактичних дій, визначених кредитним договором, щодо надання кредиту, в т.ч. в частині сплати ціни договору страхування. Вказані дії є юридично значимими для мене та банку та є доказом укладення кредитного договору та договору страхування на умовах, викладених в цій пропозиції та Умовах; - дана пропозиція щодо укладення вказаних в ній договорів є чинною для її прийняття (акцепту) банком протягом 30 днів з дати її підписання позичальником; - до підписання нею цієї оферти вона була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме: 1) найменування та місцезнаходження банку та його структурного підрозділу; 2) умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо), переваг та недоліків пропонованих схем кредитування); 3) орієнтовну сукупну вартість кредиту ( з урахуванням: а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань позичальника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту ( у тому числі на користь третіх осіб страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); б) варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, періодичність та обсяги; в) можливості та умов дострокового повернення кредиту); 4) податковий режим сплати процентів та про державні субсидії, на які позичальник має право, або відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію тощо. Після прийняття банком цієї пропозиції вона є невід`ємною складовою частиною Умов, положення яких разом складають повний текст кредитного договору, які викладені в повні та зрозумілій формі; а) укладання договору страхування зі страховиком не є обов`язковою умовою отримання кредиту в банку на споживчі цілі й було обрано нею за власною ініціативою з числа кредитних продуктів, що пропонуються банком; б) відповідно за договором страхування, після його укладення виникають виключно між позичальником та страховиком, в тому числі щодо його виконання, продовження, розірвання тощо; в) [PERSON] ознайомлена і погоджується з Правилами страхування та з усіма істотними умовами страхування, згідно чинного законодавства України, зокрема їй надано інформацію згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Сторони погодили в частині 2 основні умови кредиту, а саме: 2.1. номер кредитного договору та договору страхування (оферти) № GP-3700024; 2.2. сума кредиту 43105,92 грн., в тому числі на загальні споживчі цілі 37680 грн., в тому числі на оплату договору страхування 5\~425,92 грн., в тому числі для сплати разової комісії 0,00 грн.; 2.3 строк кредиту та договору страхування (в місяцях) 36 місяців; 2.4. розмір комісії за обслуговування кредиту 1,90 %; 2.5. розмір процентної ставки 10,00 % річних; 2.6. розмір комісії за переказ коштів 0,00 %; 2.7. спосіб надання кредиту шляхом перерахування на рахунок позичальника за реквізитами вказаним в заяві; 2.8 найменування кредитного продукту кредит на загальні цілі GP Standart TOP 3,5 Promo (36) банківський переказ. В частині 3 сторони погодили умови договору страхування життя, а саме: 3.1. страхова сума 37680 грн., 3.2. страховий тариф 0,4 %; 3.3. страхова премія 5\~425,92 грн.; 3.4. найменування, адреса та рахунок страховика: ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія Аска-Життя» зазначені адреса та рахунок; 3.5. предмет договору страхування: майнові інтереси, які не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям, працездатністю страхувальника, який є застрахованою особою за умовами договору страхування; 3.6. вигодонабувач АТ «Банк Ренесанс Капітал» та інші умови. Встановлено графік платежів, який є частиною пропозиції оферти [PERSON] № GP-3700024 від 24 вересня 2012 року, за яким встановлено, що [PERSON] щомісячно, в період з 25.10.2012 року по 25.09.2015 року, повинна вносити платіж в сумі 2\~209,65 грн., з яких погашається основна сума кредиту, проценти за користування кредитом та комісія за обслуговування кредиту (а.п. 9 зворотна сторінка, 21 а). Відповідно до розділу 1 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків в редакції від 27 серпня 2012 року (далі - Умови) (а.п. 10-11, 21б - 21г), ці умови врегульовують відносини надання банківських послуг Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та клієнтом або позичальником, що разом існують як сторони та разом із пропозиціями містять умови вказаних договорів, що укладаються сторонами відповідно до Пропозицій. Умови є типовими умовами договорів про надання споживчих кредитів, договорів карткового рахунку та договорів рахунку, які також оприлюднені на офіційному сайті банку. В розділі 2 вказаних Умов визначені умови договору про надання споживчих кредитів. В цьому розділі визначені терміни, зокрема: кредитний договір це договір між позичальником та банком , який складається з двох невід`ємних частин, а саме цих Умов Договору про надання споживчих кредитів (розділ 2 Умов) та Пропозиції (оферти) позичальника щодо укладання Договору про надання споживчого кредиту; кредит це грошові кошти, що надаються банком позичальнику на умовах встановлених в пропозиції і в цьому розділі; проценти сума коштів, що є платою за користування кредитом, і яка розраховується за встановленою процентною ставкою виходячи з строку користування кредитом; процентна ставка розмір плати за користування кредитом у відсотках річних, за якими розраховуються сума процентів, що підлягає сплаті позичальником за користування кредитом; комісія це комісійна винагорода банку за обслуговування кредиту, наданого позичальнику; заборгованість за кредитним договором сума грошових коштів, що підлягає сплаті позичальником банку згідно з умовами кредитного договору та складається з суми кредиту, сум нарахованих процентів та комісій, сум штрафів за невиконання цього розділу, а також сум компенсації можливих збитків банку, визначені й інші терміни. В п. 4 розділу 2 Умов визначені проценти, комісія та разова комісія. В п. 4.2. розділу 2 Умов передбачено, що за обслуговування кредиту позичальник щомісячно сплачує комісію в розмірі, вказаному в пропозиції від початкової суми кредиту, перерахованої банком згідно з цим розділом (база розрахунку комісії). Директор Департаменту стягнення кредитів ПАТ «ПУМБ» Мельніченко П.Р. направив письмову вимогу (повідомлення) за вих. № 501 від 22.09.2017 року [PERSON] в якій повідомив про наявність заборгованості перед банком у розмірі 33\~197,65 грн. просив виконати зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором, та погасити заборгованість в строк до 29.09.2017 року (а.п. 95). Відповідно до виписки з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № GP-3700024, заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором № GP-3700024 станом на 07.11.20217 року складає 33\~197,65 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 17568,80 грн., прострочена заборгованість за комісією в розмірі 12470,09 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 3\~158,76 грн. (а.п. 93). На підставі зазначених вище документів, 10 листопада 2017 року, Харою Н.С. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, вчинено виконавчий напис, на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, яким пропонує звернути стягнення з громадянки України, [PERSON] , яка народилася [INFO] , місце народження м. Кірове, місце роботи Молочанський центр первинної медика санітарної допомоги, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] виданий Токмацьким МВ УМВС України в Запорізькій області 01.12.1998 року, яка є боржником за кредитним договором № GP-3700024 від 25 вересня 2012 року, укладеним нею із АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», ідентифікаційний код юридичної особи 14282829, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вулиця Андріївська, буд 4, реквізити: п/р [NUMBER] , МФО 334851, далі іменований стягував, заборгованість за кредитним договором № GP-3700024 від 25 вересня 2012 року. Строк платежу за кредитним договором № GP-3700024 від 25 вересня 2012 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 07 листопада 2016 року по 07 листопада 2017 року. Сума заборгованості становить 33197,65 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 17568,80 грн., прострочена заборгованість за комісією в розмірі 12470,09 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 3\~158,76 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 грн.; строкова заборгованість за комісією 0,00 грн.; строкова заборгованість за процентами 0,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати зі стягувача в розмірі 400,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» складає 33\~197,65 грн. Виконавчий напис вчинено 10 листопада 2017 року, він набирає чинності з дати вчинення та має бути пред`явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення. Зареєстровано в реєстрі за № 2610 (а.п. 12, 66). Вказаний виконавчий напис було пред`явлено для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С., який 21 березня 2018 року виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, в межах виконавчого провадження АСВП № 55985838 з примусового виконання виконавчого напису № 2610 від 10.11.2017 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С., та направив її для виконання за вих. 868 від 21 березня 2018 року на адресу КЗ «Молочанська районна лікарня» та Токмацьке об`єднане управління пенсійного фонду України в Запорізькій області, та до відома боржнику та стягувану, що підтверджується постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.03.2018 року, супровідним листом № 868 від 21.03.2018 року та виконавчим написом № 2610 від 10.11.2017 року ( а.п 7-8, 12, 66). Не погоджуючись з виконавчим написом нотаріуса, про який позивач [PERSON] дізналася, отримавши копію постанови приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, остання звернулася до суду з даним позовом. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., 10 листопада 2017 року виконавчого напису за № 2610, яким стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованість за кредитним договором № GP-3700024 від 25 вересня 2012 року в сумі 33197,65 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 17568,80 грн., прострочена заборгованість за комісією в розмірі 12470,09 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 3\~158,76 грн.; та 400,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, якими, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік документів). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Умови вчинення виконавчого напису передбачені пунктом 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з підпунктом 3.1 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно з підпунктом 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Аналізуючи вищенаведені норми можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таких висновків щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15 січня 2020 року за наслідками розгляду цивільної справи № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19); від 27 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19); від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18), від 06 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц (провадження № 61-38989св18). Відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Боржник може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса, такий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі N 320/7932/16-ц (провадження N 61-38989св18). Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Відповідно до п. 10 Узагальнення «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Нотаріусом надано належним чином завірені копії документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 2610 від 10 листопада 2017 року (а.п. 65-96), а саме: банк звернувся до приватного нотаріуса Хари Н.С. із заявою про вчинення виконавчого напису від 07.11.2017 року за вих. № 115, до якої долучив оригінал кредитного договору, виписку із зазначенням розміру заборгованості за кредитним договором GP3700024, письмову вимогу (повідомлення), Статут Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (1 стр. титульний аркуш), роздруківку із сайту Міністерства юстиції України про реєстрацію ПАТ «Перший український міжнародний банк», наказ про прийняття на посаду від 07 червня 2016 року за № 1096 ОС, копія паспорта [PERSON] , довіреність на представлення інтересів банку від 07 червня 2017 року, списки згуртованих поштових відправлень в яких відправником зазначено ТОВ «Франко Пак». При цьому, приватному нотаріусу не було надано документів, що підтверджують право вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором, укладеним між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] , зокрема договір уступки права вимоги, договір приєднання тощо. Щодо наявності спору про заборгованість [PERSON] слід зазначити наступне. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. У конкретній справі вбачається, що приватному нотаріусу при подачі заяви про вчинення виконавчого напису банком було надано Виписку з рахунку [PERSON] , яка містила загальний розмір заборгованості по кредиту, процентах та комісії. Попри це, з доданої виписки неможливо встановити дати та період виникнення та нарахування заборгованості по кредиту та відсоткам, неможливо відслідкувати дати внесення платежів [PERSON] , їх зарахування в рахунок погашення заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» взагалі не надано до суду жодних документів з приводу вказаної справи, у тому числі і розрахунок заборгованості. У той же час розрахунок боргу, підготовлений працівниками ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та доданий до заяви про вчинення виконавчого напису, щодо наявності грошового зобов`язання позивача по тілу кредиту, відсотках та комісії є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до позивача. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Приватному нотаріусу було надано копію письмової вимоги (повідомлення) № вих. 501 від 22.09.2017 року до [PERSON] про погашення заборгованості, проте нотаріусу не надано доказів на підтвердження відправлення копії письмової вимоги (повідомлення) № вих. 501 від 22.09.2017 року до [PERSON] про погашення заборгованості, а також відсутнє підтвердження отримання [PERSON] такої письмової вимоги з попередженням про вчинення виконавчого напису у випадку непогашення заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису нотаріуса). Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2 при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, що підтверджується відповідним документами. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Позивач в обґрунтування позовних вимог також посилається на те, що вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» зазначені у заяві про вчинення виконавчого напису, неправомірні. Зокрема, позивач не погоджується з нарахуванням комісії за обслуговування наданого кредиту, яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса як безспірна заборгованість (а.п. 109-114). Суд вважає такі доводи позивача обґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України N 3795-VI від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження N 61-8862сво18) дійшов висновку про те, що положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Таким чином, вимоги банку у частині стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими і до задоволення не підлягають. Такого ж висновку дійшла колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі N 486/1882/15-ц (провадження N 61-10481св18), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22 травня 2019 року у справі N 159/4809/17 (провадження N 61-42819св18), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22 січня 2020 року у справі № 336/5798/14 (провадження N 61-6774св18), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 317/1005/15-ц (провадження N 61-9558св19). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 641/11984/15-ц (провадження № 61-37843св18) дійшов висновку про нікчемність пунктів договору, що передбачають винагороду банку за додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку та сплату винагороди за надання фінансового інструменту. Суд дійшов висновку, що зазначена винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними. В розділі 2 Умов визначені умови договору про надання споживчих кредитів. В цьому розділі визначені терміни, зокрема: комісія це комісійна винагорода банку за обслуговування кредиту, наданого позичальнику; заборгованість за кредитним договором сума грошових коштів, що підлягає сплаті позичальником банку згідно з умовами кредитного договору та складається з суми кредиту, сум нарахованих процентів та комісій, сум штрафів за невиконання цього розділу, а також сум компенсації можливих збитків банку, визначені й інші терміни. В п. 4.2. розділу 2 Умов передбачено, що за обслуговування кредиту позичальник щомісячно сплачує комісію в розмірі, вказаному в пропозиції від початкової суми кредиту, перерахованої банком згідно з цим розділом (база розрахунку комісії). Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» N 1734-VIII від 15 листопада 2016 року. Таким чином, стягнення за виконавчим написом нотаріуса з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованості за кредитним договором № GP-3700024 від 25 вересня 2012 року в сумі 33197,65 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 17568,80 грн., прострочена заборгованість за комісією в розмірі 12470,09 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 3 158,76 грн.; є спірною заборгованістю, оскільки позивач оспорює нарахування та стягнення за виконавчим написом комісії в розмірі 12470,09 грн. Таким чином, з наведених обставин вбачається факт існування спору між сторонами, як кредитором та боржником. Поряд з цим, нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, що являється предметом судового оскарження, не врахував та не перевірив факту безспірності заборгованості, не перевірив чи входить в перелік безспірних заборгованостей заборгованість відносно якої було вчинено даний виконавчий напис, і чи була така заборгованість за договором. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів (далі Перелік), за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 передбачено стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Для одержання виконавчого напису, за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, залишено без змін, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема: п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. При вирішенні наведеної справи судова колегія дійшла висновку, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку № 1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Оскаржуваною постановою КМУ внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до п. 2 яких, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В своїй постанові Кабінетом Міністрів України, якому законом надано повноваження щодо встановлення переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, встановлено перелік документів, які необхідно надати нотаріусу для одержання виконавчого напису, що фактично нівелює вимогу законодавства щодо необхідності підтвердження наявності та безспірності заборгованості, набуття чинності кредитним договором та повноважень іпотекодержателя. Разом з тим, слід врахувати, що згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом 1 встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Однак, як вбачається з матеріалів справи, Зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджені оскаржуваною постановою, не передбачають обов`язку подання нотаріусу разом із оригіналом кредитного договору доказу на підтвердження факту укладення такого договору (шляхом передачі грошей або інших речей), що свідчить про суперечність та невідповідність вказаних положень Змін наведеним нормам Закону. Разом з тим, Зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не враховують положень п. 6 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Таким чином, законодавець забезпечує право боржника на захист його інтересів шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, у пункті 2 Переліку відсутня вимога про надання нотаріусу документів, які б підтверджували повідомлення боржника кредитором про наявність заборгованості та необхідність її погашення, що безперечно є порушенням прав боржника. Водночас, доповнений Постановою розділ Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» дозволяє кредиторам без повідомлення боржника здійснювати «односторонній» розрахунок заборгованості та звільняє кредитора від обов`язку доведення безспірності боргу, його суми та факту прострочення. За таких обставин нотаріус не може здійснювати захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису. Зі змісту виконавчого напису нотаріуса вбачається, що останній був вчинений нотаріусом, на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Нотаріус не перевірив чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку № 1172. В даному випадку оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., 10 листопада 2017 року за № 2610, на підставі нормативного акту, який було визнано незаконним та нечинним. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року по справі № 826/20084/14, яку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, залишено без змін, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема й щодо доповнення переліку документів, новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», а саме виключено можливість вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу кредитного договору. Зазначене судове рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання на свій території України. Судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 10 листопада 2017 року, в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Кредитний договір не було нотаріально посвідчено. Доводи представника відповідача, про те, що виконавчий напис було вчинено в порядку, визначеному законодавством, суд відхиляє, оскільки Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженим Кабінетом Міністрів України постановою №1172 від 29.06.1999 р., яким на момент вчинення виконавчого напису не було визначено права вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах. За таких підстав оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості не входять до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не можуть підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем. При цьому, у конкретній справі вбачається, що приватному нотаріусу при подачі заяви про вчинення виконавчого напису банком було надано Виписку з рахунку [PERSON] (а.п. 93), яка містила загальний розмір заборгованості по кредиту, комісії та процентах. Попри це, з доданої виписки неможливо встановити дати та період виникнення та нарахування заборгованості по кредиту, процентам та комісії, неможливо відслідкувати дати внесення платежів [PERSON] , їх зарахування в рахунок погашення заборгованості. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За обставин, встановлених судом, правових підстав для вчинення нотаріусом виконавчого напису не було. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання виконавчого напису від 10 листопада 2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2610, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованості за кредитним договором № GP-3700024 від 25 вересня 2012 року в сумі 33197,65 грн., таким, що не підлягає виконанню. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частин 1-3 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. При поданні позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. (а.п. 4). Задовольняючи позов з вимогою немайнового характеру, суд згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України покладає судовий збір, сплачений позивачем у сумі 840,80 гривень, на відповідача та стягує його на користь [PERSON] . Доказів понесення інших судових витрат в матеріалах справи не має. На підставі викладеного,

Outcome: approved