Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

[PERSON] 12.05.2015 року звернувся до суду з позовом до «БМП Планета-Міст» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Посилається на те, що з 01.06.2013 року по 15.08.2013 року працював у філії «Техноспецбуд» товариства з обмеженою відповідальністю "БМП Планета-Міст» монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 4-го розряду. Філія «Техноспецбуд» є відокремленим підрозділом головного підприємства - ТОВ «БМП Планета-Міст», який не має статусу юридичної особи. 15.08.2013 року позивач звільнився з роботи за власним бажанням у зв'язку з порушенням відповідачем законодавства про працю (невиплату зарплати), оскільки не бажав більше працювати безоплатно. Однак, в порушення положень ч.1 ст. 116 КЗпП України, відповідач у день звільнення не виплатив йому заборгованість по заробітній платі та навіть не повідомив її розмір. Крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 44 КЗпП України підприємство у день звільнення повинно було виплатити йому вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. На його вимогу в день звільнення та отримання трудової книжки виплатити йому заборгованість, відповідач відповів немотивованою відмовою. Оскільки позивачу не вдалося отримати від відповідача відомості про розмір заборгованості по заробітній платі, її розмір було визначено ним самостійно на підставі довідки Форми ОК-5 з Пенсійного Фонду України. Згідно проведеного ним розрахунку, розмір заборгованості по заробітній платі та вихідній допомозі становить 17965,14 грн., а середній (середньоденний) заробіток складає 192,68 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню на корить позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, розмір якого за період з 16.08.2013 року (наступного дня за днем звільнення) по 29.04.2015 року (дату підписання позовної заяви) становить 82 852,40грн. Оскільки до даного часу повного розрахунку по заробітній платі відповідачем з позивачем не проведено, строк позовної давності, встановлений ст. 233 КЗпП України ним не пропущено. Крім того, оскільки відповідач протягом двох років не виплачує належні позивачу при звільненні кошти, відповідно дана обставина призвела перенесення ним моральних страждань, які були викликані переживаннями стосовно неможливості прогодувати себе та свою сім'ю, напруженими стосунками в сім'ї, що виникли з підстав неспроможності позивача забезпечити її матеріально, що вимагало від нього вжиття додаткових заходів та зусиль для організації його життя, зокрема, він був вимушений позичати гроші у родичів, друзів та сторонніх осіб, що для нього є украй принизливим. Також позивач вимушений звернутися до суду з метою захисту порушених відповідачем прав, що також пов'язано для нього з душевними переживаннями та моральним напруженням. Оцінити перенесені ним моральні страждання йому важко, однак сума, яка б могла хоча б їх частково компенсувати визначена ним у розмірі 5000 грн. Просить стягнути з ТОВ «БМП Планета-Міст» на його користь 17 965, 14 грн. заборгованість по заробітній платі та вихідній допомозі, 82 852,40 грн. середнього заробітку за затримку на 430 робочих дні розрахунку при звільненні (за період з 16.08.2012 року по 29.04.2015 року), виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 192, 68 грн., а також 5000 грн. моральної шкоди, заподіяної не виплатою належних позивачу при звільненні сум. Позивач у судовому засіданні підтримав подану ним позовну заяву, а також ним уточнено позовні вимоги: просить стягнути заробітну виплату у розмірі 9989,40 грн., оскільки восени 2013 року ним було отримано від відповідача 520 грн. в рахунок заборгованості по заробітній платі, а також ним збільшено суму середнього заробітку за 469 днів (з 16.08.2013 року по 30.06.2015 року), яка ним визначена позивачем у розмірі 90 366,92 грн., виходячи з середньоденного заробітку у розмірі 192,68 грн. В іншій частині позовні вимоги підтримує без змін. Крім того, допитаний в якості свідка, позивач дав суду наступні пояснення, що він дійсно працював у період з 01.06.2013 року по 15.08.2013 року у філії «Техноспецбуд» товариства з обмеженою відповідальністю "БМП Планета-Міст» монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 4-го розряду і за цей період він не отримував заробітної плати. Заява про звільнення ним була направлена через поштове відділення, оскільки у відділі кадрів відмовлялися її реєструвати. Трудову книжку позивач отримав приблизно через місяць після звільнення, коли особисто з`явився у відділ кадрів. У день звільнення та по даний час з ним не було проведено розрахунок по виплаті заробітної плати та вихідної допомоги. Однак, восени 2013 року (точної дати він не пам`ятає) ним було отримано від відповідача 520 грн. заробітної плати. Крім того, він відразу після звільнення звертався до роботодавця щодо видачі йому довідки про розмір заборгованості та проведення з ним розрахунку, однак йому було відмовлено. З 16.01.2014 року по 02.01.2015 року він працював монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій дільниці з будівництва мостів ТОВ «КСМ-ГРУП». Діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у перенесених ним переживань внаслідок неотримання ним заробітної плати та необхідності звільнення з роботи, неможливості прогодувати себе та свою сім'ю, напруженими стосунками в сім'ї, що виникли у зв`язку з його неспроможністю забезпечити її матеріально, що вимагало від нього вжиття додаткових заходів та зусиль для організації його життя, зокрема, він був вимушений позичати гроші у родичів, друзів та сторонніх осіб, що було для нього принизливим. Крім того, він змушений звернутися до суду з даним позовом, що також викликало у нього душевні переживання та моральне напруження. Представник відповідача, будучи належним чином та завчасно повідомленим про день, час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України судом постановлено ухвалу щодо винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі досліджених у судовому засіданні письмових доказів, а також пояснень позива [PERSON], допитаного в якості свідка, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно оглянутої у судовому засіданні трудової книжки серії [NUMBER], позивач [PERSON] з 01.06.2013 року по 15.08.2013 року працював у філії «Техноспецбуд» товариства з обмеженою відповідальністю "БМП Планета-Міст» монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 4-го розряду (записи № №31,33). 15.08.2015 позивач звільнився з роботи за власним бажанням відповідно до п.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (наказ №154-к-1 від 15.08.2013 року), оскільки не бажав працювати безоплатно. З 16.01.2014 року по 02.01.2015 року позивач працював монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій дільниці з будівництва мостів ТОВ «КСМ-ГРУП» (записи №№34,35). З 03.02.2015 року по даний час не працевлаштований. Згідно пояснень позивача, допитаного в якості свідка, після його звільнення з роботи, відповідачем не було проведено з ним повного розрахунку в день звільнення та письмово не повідомлено про нараховані суми, належні йому при звільненні. Крім того, відповідачем було відмовлено у видачі розрахунку заборгованості та його проведенні. Восени 2013 року позивач отримав 520 грн. заборгованості по заробітній платі. По час розгляду справи з ним не проведено розрахунок по виплаті вищезазначених сум. Статтею 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно ч.1 ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Частиною першою ст.117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" надано роз'яснення, що, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якшо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У абз. п`ятому п.25 вищевказаної постанови вказано, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012 визначено, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. За таких обставин суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на його користь невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку. При цьому, визначаючи розмір заборгованості, суд враховує, що відповідачем не надано будь-яких заперечень на даний позов, а позивачу було відмовлено у видачі довідки про розмір заборгованості по заробітній платі та вихідній допомозі. Відповідно при обрахунку розміру заборгованості по заробітній платі у якості доказу суд бере до уваги дані, які вказані у виписці індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5), з якої вбачається, що за період часу з червня 2013 року по серпень 2013 року позивачу [PERSON] була нарахована заробітна плата: червень 2013 року - 4100 грн., липень 2013 року - 3800 грн., серпень 2013 року - 2609,40 грн., що становить у сумі 4100 + 3800 + 2609,40 = 10509,40 (грн.). Таким чином, розмір заборгованості по заробітній платі становить: 10509,40 - 520 = 9989,40 (грн.). Розраховуючи розмір вихідної допомоги та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд керується положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Згідно абз.3,4 п.2 даного Порядку визначено, що у даному випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п.8 даного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна плата шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число вказаних робочих днів. Таким чином, за останні 2 місяці роботи (липень та червень 2013 року) позивачу було нараховано: 4100 + 3800 =7900 (грн.), кількість відпрацьованих робочих днів: 23 (липень) + 18 (червень) = 41 (робочий день). Відповідно розмір середньомісячної заробітної плати складає: 7900/2 = 3950 (грн.), а середньоденної заробітної плати: 7900/ 41 = 192,68 (грн.). Таким чином, розмір вихідної допомоги складає: 3950 грн. Х 3 =11850 грн., а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 16.08.2013 року по 30.06.2015 року включно складає : 192,68 грн. х 469 робочих днів = 90 366,92 грн. Згідно пояснень позивача, допитаного в якості свідка, діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у перенесених ним переживань внаслідок неотримання ним заробітної плати та необхідності звільнення з роботи, неможливості прогодувати себе та свою сім'ю, напруженими стосунками в сім'ї, що виникли у зв`язку з його неспроможністю забезпечити її матеріально, що вимагало від нього вжиття додаткових заходів та зусиль для організації його життя, зокрема, він був вимушений позичати гроші у родичів, друзів та сторонніх осіб, що було для нього принизливим. Крім того, він змушений звернутися до суду з даним позовом, що також викликало у нього душевні переживання та моральне напруження. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд також враховує роз'яснення, надані у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно яких судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що з вини відповідача було порушено законні права позивача на отримання належних йому грошових сум, що призвело до моральних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя (необхідності пошуку коштів для забезпечення своїх потреб та потреб своєї сім`ї з інших джерел, звільнення з роботи з вини роботодавця, необхідності пошуку та працевлаштування, звернення до суду з позовом). Однак, визначаючи розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті, суд враховує також обставини, які на думку суду, впливають на визначення її розміру: порівняно незначний час роботи позивача на даному підприємстві, часткове відшкодування відповідачем заборгованості з виплати заробітної плати, працевлаштування позивача протягом 2014-2015 року на іншій роботі. Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин справи, характеру, тривалості та тяжкості моральних страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 5000 гривень, заявлений позивачем є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також не доведені позивачем саме у такому розмірі, відповідно суд приходить до висновку про часткове задовлення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. Відповідності до положень ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі ст. 43 Конституції України, ст. ст. 38, 44, 115, ст.116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» та

Outcome: partial