overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

30 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. У заяві вона посилається на те, що вона має у власності земельну ділянку площею 9, 01 га, розташовану в межах території Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, передану їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 032808, виданий 01 березня 2001 року Новосвітлівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 344. На теперішній час заявниця має намір передати вищевказану земельну ділянку в оренду. Однак під час прийняття рішення стосовно надання вищевказаної земельної ділянки в оренду було виявлено, що в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 032808 від 01 березня 2001 року прізвище заявниці вказано як «[PERSON]», що не відповідає паспортним даним заявниці «[PERSON]». Наявні розбіжності перешкоджають заявниці довести факт належності їй вищевказаного Державного акту на право приватної власності, тому вона вимушена звернутися до суду. В судове засідання заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, представник заявниці надав суду заяву якою просить справу слухати в їх відсутність, заяву підтримують в повному обсязі та з підстав зазначених в заяві. Представник заінтересованої особи Реєстраційної служби Веселинівського районного управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема п. 6 вказаної статті передбачає встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Частиною 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК України (п. 6 ч. 1 ст. 256 в редакції від 18.03.2004 року) суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Дослідивши матеріали справи, а саме: 1. копію державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 032808, виданий 01 березня 2001 року Новосвітлівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 344 на ім`я [PERSON]; 2. копію паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Веселинівським РВ УМВС України в Миколаївській області на ім`я [PERSON]; 3. витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-4800414982013 від 17.09.2013 року, в якому власником земельної ділянки вказано [PERSON] та інші матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, а факт належності правовстановлюючого документу, встановленим. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 256, 259 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

30 січня 2015 року прокурор Романівського району Житомирської області звернувся до суду з позовом в інтересах Романівської центральної районної лікарні (далі Романівська ЦРЛ) до [PERSON], в якому зазначив, що 23 лютого 2014 року відповідач заподіяв [PERSON] легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я, внаслідок чого останній у період з 23 лютого 2014 року по 1 березня 2014 року перебував на лікуванні в Романівській ЦРЛ. Посилаючись на те, що закладом охорони здоров'я на лікування [PERSON] було затрачено 1268 грн 62 коп, прокурор просить стягнути з відповідача на користь позивача вказані витрати. Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час і місце судового розгляду справи вказані особи були повідомлені належними чином. Прокурором та позивачем до суду подані заяви про розгляд справи за їх відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій він, визнавши позов, просив розглядати справу за його відсутності. Згідно статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 23 лютого 2014 року відповідач умисно на підгрунті неприязних відносин заподіяв [PERSON] легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я. Вказані обставини підтверджуються ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 4 червня 2014 року, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України у зв"язку з примиренням винного з потерпілим. Внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] у період з 23 лютого 2014 року по 1 березня 2014 року перебував на лікуванні в Романівській ЦРЛ. Витрати на його лікування склали 1268 грн 62 коп, що підтверджується довідкою лікувального закладу. Відповідно до статті 1206 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. З огляду на встановлені обставини, суд прийшов до переконання, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов прокурора Романівського району Житомирської області задовольняє. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд також стягує з відповідача судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

30 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1979 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 28.01.2017 р. о 00 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні прокурор та адвокат заперечував проти задоволення заяви. Законний представник [PERSON] підтримала заяву. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, законного представника, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 28.01.2017 р. о 00 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК" ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої поведінка неадекватна, не спить, підкладає сусідкам по кімнаті голки. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Разом з тим, в судовому засіданні заінтересована особа пояснила, що не вчиняє і не виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, здатна сама себе обслуговувати. В момент надання пояснень, [PERSON] не виявляла явної неадекватності, поводила себе спокійно, чітко висловлювала свою думку. В судовому засіданні не підтвердилася та обставина, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, безпорадна і не здатна самостійно задовольнити основні свої життєві потреби. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки передбачених ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» підстав для її примусової госпіталізації не вбачається.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

30 травня 2011 року [PERSON] отримала у позивача кредит у розмірі 1300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ комерційний банк «Приватбанк» подав до суду позов до [PERSON] з вимогою стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 11023 грн. 07 коп., судові витрати в сумі 1378 грн. В позові вказано, що [PERSON] зобов»язання по договору не виконала. В судове засідання представник позивача не з"явився - подав до суду клопотання, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити Відповідач у судове засідання не з»явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження. Вивчивши матерiали справи, суд вважає, що позов пiдлягає до задоволення iз слiдуючих пiдстав. Як видно з Умов та правил надання банківських послуг між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений договір та надано кредит у розмірі 1300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до розрахунку борг складає 11023,07 гривень. За ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов»язання, має відшкодувати завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов»язання, доказується кредитором. За ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 11023,07 грн. та судові витрати в сумі 1378 грн. підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

30 травня 2016 року гр. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою в розмірі 49839 гривень. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.04.2016 року до нього звернулася [PERSON] з проханням позичити їй гроші в сумі 49839 грн. до 01.05.2016 року. Позивач погодився надати їй зазначену суму в борг та попросив написати розписку. 20.04.2016 року відповідач сама написала розписку про те, що взяла в борг у позивача 49839грн. і зобов»язується повернути йому гроші 01.05.2016 року. Розписку позивач написала при свідках, будь-якого впливу на неї ніхто не чинив. Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов»язання. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу за розпискою в розмірі 49839 гривень та судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок. Позивач в судове засідання не з"явився, надавши до суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність за участю його представника [PERSON], що діє на підставі договору про надання юридичної допомоги. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання без поважної причини не з»явилась, про дату, час, та місце слухання справи була повідомлена належним чином - неодноразово надсилалися судові повістки за місцем реєстрації. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання повторно не з»явився, про дату, час, та місце слухання справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв до суду не надавав. З огляду на наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

30 травня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1953 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 28.05.2016 р. о 01 год. 07 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 28.05.2016 р. о 01 год. 07 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ „Новомосковської ЦРЛ" ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора усім незадоволена, нахабно встряє в розмову. Не заперечує агресію до членів сім'ї. Заявляє, що над нею знущаються. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - помірна розумова відсталість з порушенням емоцій та поведінки. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

30 травня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1971 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 28.05.2016р. о 15 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 28.05.2016р. о 15 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Дубовік лікарні КЗ „ДСШМД" ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий дезорієнтований у часі та місті. Не критичний. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром відміни з делірієм. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

30 травня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1988 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 28.05.2016р. о 21 год. 30 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 28.05.2016р. о 21 год. 30 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК" ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий мовному контакту не доступний. На питання не відповідає. Тривожний, напружений, негативістичний. До чогось прислухається, оглядається. Зовні заляканий. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - Шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Є інвалідом 2 групи. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

30 червня 2015 року [PERSON].(далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судове засідання позивач не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, на заочний розгляд справи погодилась. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до статті 74 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК) за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 197 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 110 Сімейного кодексу України (далі СК) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 лютого 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.6). На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Згідно із частиною другою статті 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім'ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги відсутність спільних дітей, та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Враховуючи, що позивач просить залишити їй шлюбне прізвище, відповідно до статті 113 СК після розірвання шлюбу їй необхідно залишити її шлюбне прізвище - „[PERSON]". На підставі викладеного,

Outcome: approved