Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], третьої особи органу опіки і піклування Люботинської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав. Позивач просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Сторони про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. В судове засідання з'явилися позивачка та представник третьої особи. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час, місце розгляду справи, до суду не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши сторони, допитавши свідка, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами, підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. Між позивачем і відповідачем 10 червня 2006 року зареєстровано шлюбу у відділі реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис №57. Відповідно до заочного рішення Люботинського міського суду від 05 лютого 2015 року шлюб розірвано (а.с.5) В період шлюбу та від сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON],[INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 31 від 15 лютого 2011 року (а.с.4) Батько дитини [PERSON] вже понад два роки мешкає окремо від родини та не цікавиться своєю сім'єю, зокрема дитиною. Відповідач за весь час окремого проживання жодного разу не поцікавився життям доньки, яку востаннє бачив, коли останній було близько року, тобто на початку 2012 року. На даний час [PERSON] проживає окремо від дитини та не приймає жодної участі у її вихованні, моральному,духовному, фізичному розвитку малолітньої доньки. Як зазначила позивачка в судовому засіданні, батько більше двох років не відвідував дитину та навіть не телефонував, не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання, не поздоровляє зі святами, не займається вихованням доньки. Зазначені обставини підтвердила в судовому засіданні і свідок [PERSON],яка є не є зацікавленою особою. Також свідок розповіла, що батько дитиною ніколи не цікавився, не допомагав матері доглядати доньку, виховувати її та не приймав участі в матеріальному забезпеченні. Тобто з пояснень позивача, свідка вбачається, що батько тривалий час не виконує своїх батьківських обов'язків. Частина 2 ст. 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На підставі п.2) ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до вимог ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Батько дитини - [PERSON] мешкає окремо від доньки, не займається її вихованням, не цікавиться її життям. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки [PERSON], [INFO]. Донька понад два роки не спілкується з батьком. Відповідач, в свою чергу, самоусунувся від участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки. На даний час дитина не пам'ятає батька та не знає, мешкати з ним не бажає, через байдужість батька, відсутність його участі в житті доньки, що зазначила представник третьої особи Служби у справах дітей. З акту обстеження житлово- побутових умов проживання вбачається, що [PERSON], 2011 року народження, мешкає разом з матір'ю [PERSON],яка створила належні умови для проживання доньки, займається її вихованням, духовним розвитком, турбується про її здоров'я, дозвілля. Поряд з тим, батько не займається вихованням та утриманням доньки, мешкає окремо та не виявляє уваги до дитини, не цікавиться її життям. З актів голови квартального комітету вбачається,що відповідач за адресою реєстрації не мешкає, а дитина мешкає разом з матір'ю. На даний час, відповідно до рішення Люботинського міського суду Харківської області, відповідача визнано таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою [ADDRESS]. В матеріалах справи також знаходяться документи,де також зазначено, що батько не цікавиться життям доньки, належної уваги вихованню дитини не приділяє. Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 вказаного пленуму ВСУ ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно висновку Служби у справах дітей Люботинської міської ради, в інтересах дитини, доцільно позбавити гр. [PERSON], батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Суд погоджується з наданим висновком, так як він є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини. Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно до змісту ст. 12 ЗУ „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток,навчання,створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідач не скористався своїм правом надати суду заперечення проти заявлених позовних вимог. Таким чином, у суду є всі правові підстави для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки судом встановлено, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, що об'єктивно підтверджено наданими суду доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі: Судовий збір позивачкою сплачено в повному обсязі при звернені з позовом до суду.

Outcome: approved