Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним позовом, який мотивувала тим, що відповідно до розпорядження УМВС України у Волинській області № 6/158 від 20 листопада 2009 року, наказу Маневицького РВ УМВС України у Волинській області № 320 від 20 листопада 2009 року та на підставі рішення виконавчого комітету Колківської селищної ради Маневицького району Волинської області № 104 від 23 листопада 2009 року позивачу було видано ордер № 12 на жиле приміщення з сім`єю з двох чоловік на право заняття жилого приміщення, площею 56,9 кв. метри, що складається з двох кімнат в службовій квартирі [ADDRESS] . [PERSON] по даний час проживає з сім`єю у вказаній квартирі. Згідно Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" вона має право на приватизацію цієї квартири, яка згідно рішення виконавчого комітету Колківської селищної ради Маневицького району Волинської області № 113 від 21 листопада 2019 року була виключена з числа службових. Листом № 12335/05/25-2017 від 15 серпня 2017 року ліквідаційна комісія УМВС України у Волинській області повідомила, що квартири з яких знято статус службових доцільно передавати до комунальної власності органів місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності». 10 лютого 2020 року позивач звернулася до ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] , однак 12 лютого 2020 року отримала відповідь, згідно якої вказана квартира на балансі УМВ України у Волинській області не перебуває, тому законних підстав для передачі в комунальну власність Колківської селищної ради немає. 24 лютого 2020 року [PERSON] звернулася із заявою про приватизацію зазначеної квартири до Колківської селищної ради Маневицького району Волинської області, оскільки будинок по [ADDRESS] перебуває на її балансі відповідно до рішення Колківської селищної ради Маневицького району Волинської області № 35/4 від 4 лютого 2010 року, але отримала 3 березня 2020 року відповідь № 305/03-13/2-20 про те, що квартира [ADDRESS] не є комунальною власністю селищної ради, тому приватизувати житло можливо за умови передачі його у комунальну власність селищної ради. 10 березня 2020 року [PERSON] звернулася до відповідача з заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] , однак листом № 16/23 від 18 березня 2020 року позивача було повідомлено, що відповідно до постанови КМУ від 16 вересня 2015 року № 730, УМВС України у Волинській області перебуває на стадії припинення, а тому у ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області відсутні правові підстави для виготовлення свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, УМВС України у Волинській області відповідно до договору купівлі-продажу № 5425 від 25 грудня 2008 року є власником дванадцяти квартир (частка власності 77/100) у дванадцятиквартирному житловому будинку по [ADDRESS] . Оскільки в позасудовому порядку вирішити питання про приватизацію квартири у позивача не має можливості, тому просила визнати незаконною бездіяльність ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області щодо вирішення питання приватизації [PERSON] квартири [ADDRESS] та зобов`язати ліквідаційну комісію УМВС України у Волинській області передати у комунальну власність Колківської селищної ради Маневицького району Волинської області квартиру [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити повністю. Представник відповідача ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області Забожчук О.В. в судовому засіданні відносно позовних вимог заперечила, просила відмови в їх задоволенні за безпідставністю. Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Колківська селищна рада Маневицького району Волинської області свого представника для участі в розгляду справи не направили, до суду подали клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, щодо позовних вимог покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ст. ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 1 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 9, 11, 12 ст. 8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. У разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад. Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій, у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Службові особи та громадяни при порушенні вимог цього Закону несуть дисциплінарну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність згідно з чинним законодавством. В судовому засіданні встановлено, що згідно постанови КМУ № 730 від 16 вересня 2015 року УМВС України у Волинській області перебуває на стадії припинення. УМВС України у Волинській області відповідно до договору купівлі-продажу № 5425 від 25 грудня 2008 року являється власником дванадцяти квартир (частка власності 77/100) у дванадцятиквартирному житловому будинку по [ADDRESS] . Вказані квартири, загальною площею 787.4 кв. метри, були отримані відповідачем згідно акту прийому-передачі від 20 листопада 2009 року (а.с. 12-21). Відповідно до розпорядження УМВС України у Волинській області № 6/158 від 20 листопада 2009 року, наказу Маневицького РВ УМВС України у Волинській області № 320 від 20 листопада 2009 року та на підставі рішення виконавчого комітету Колківської селищної ради Маневицького району Волинської області № 104 від 23 листопада 2009 року, позивачу було видано ордер № 12 на жиле приміщення, площею 56,9 кв. метри, що складається з двох кімнат, в службовій квартирі [ADDRESS] , в якій позивач проживає разом із сім`єю по даний час (а.с. 41-46). Згідно Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" [PERSON] має право на приватизацію вказаної квартири, яка згідно рішення виконавчого комітету Колківської селищної ради Маневицького району Волинської області № 113 від 21 листопада 2019 року була виключена з числа службових (а.с. 47, 48). 10 лютого 2020 року позивач звернулася до ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] , однак 12 лютого 2020 року отримала відповідь, згідно якої вказана квартира на балансі УМВ України у Волинській області не перебуває, тому законних підстав для передачі в комунальну власність Колківської селищної ради немає (а.с. 51). 24 лютого 2020 року [PERSON] звернулася із заявою про приватизацію зазначеної квартири до Колківської селищної ради Маневицького району Волинської області, оскільки будинок по [ADDRESS] перебуває на її балансі відповідно до рішення Колківської селищної ради Маневицького району Волинської області № 35/4 від 4 лютого 2010 року, але отримала 3 березня 2020 року відповідь № 305/03-13/2-20 про те, що квартира [ADDRESS] не є комунальною власністю селищної ради, тому приватизувати житло можливо за умови передачі його у комунальну власність селищної ради (а.с. 39, 52). 10 березня 2020 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] , однак листом № 16/23 від 18 березня 2020 року позивача було повідомлено, що відповідно до постанови КМУ від 16 вересня 2015 року № 730, УМВС України у Волинській області перебуває на стадії припинення, а тому у ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області відсутні правові підстави для виготовлення свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру (а.с. 53). Як вбачається із вищенаведеного, в позасудовому порядку вирішити питання про приватизацію квартири у позивача не має можливості. Також, при вирішенні позовних вимог суд бере до уваги, що згідно ч. 9 ст. 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. У разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад. Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій, у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України. Листом МВС України № 12335/05/25-2017 від 15 серпня 2017 року було надано роз`яснення ліквідаційним комісіям ГУМВС, УМВС в областях, згідно яких квартири права державної власності, з яких знято статус службових, доцільно передавати до комунальної власності органів місцевого самоврядування відповідно до Закону України „Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" (а.с. 49-50). В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Колківської селищної ради Маневицького району Волинської області № 113 від 21 листопада 2019 року зі статусу службової в статус житлового фонду переведено квартиру [ADDRESS] , де проживає інспектор ВПТПІТ ДМС України [PERSON] разом із сім`єю (а.с. 48). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 12 ЦПК України унормовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved