Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

05 липня 2017 року позивачка \~звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття [PERSON], тобто до 24.11.2030 року, але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісячно на дитину, а з 24.11.2030 року і по 11.12.2031 року в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму; в межах місячного платежу допустити негайне виконання ( мовою оригіналу) . В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач позов визнав частково та не заперечував\~ щодо стягнення з нього аліментів на двох дітей в розмірі спочатку 1 /3 частки від його заробітку, а\~ потім\~ ?\~ частки . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє частково, з наступних підстав.\~\~\~\~\~\~\~ Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони із 2010 року проживали в цивільному шлюбі, на даний час проживають окремо. Від спільного проживання у сторін народились діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6). Неповнолітні діти залишились проживати з позивачкою. Домовленість щодо утримання дітей між сторонами відсутня. Відповідач є повнолітньою, працездатною людиною, батьком, який за законом зобов'язаний утримувати своїх дітей до повноліття, офіційно працює,\~\~ інших дітей\~, яким\~ би сплачував\~ аліменти\~ не має,\~ а відтак є необхідність визначення розміру аліментів у частці від \~його заробітку (доходу ) , як і просить позивач, однак, спочатку\~\~ в\~ розмірі\~ \~1/3 на двох дітей, а надалі 1/4 частка на одну дитину. Згідно з ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому , відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів, за наявності вказаних обставин. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 88, 367 ЦПК України, суд стягує з відповідача 640 грн. судового збору на користь держави, та рішення суду допускає до негайного виконання.

Outcome: partial