Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

14 січня 2014 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеною позовною заявою до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 жовтня 1998 року між ним та відповідачем було укладено договір № 0224 купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір було посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржи. Відповідач передав йому у власність зазначений житловий будинок, а він його прийняв та сплатив йому ціну, обумовлену договором. Посилаючись на те, що ним та відповідачем виконані умови договору, однак він не може розпоряджатися належним йому нерухомим майном, оскільки угода укладена з порушенням законодавства, а саме не посвідчена нотаріально, просив визнати її дійсною. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністі, в якій, крім цього, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі, у порядку, передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Очаківської філії Південної Товарної біржі - в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що їх надав позивач, суд дійшов наступного. 27 жовтня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 0224, а саме житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією цього письмового договору. Однак, вказаний договір, в порушення ст. 227 ЦК України 1963р., діючого на час укладення договору, яка передбачає його обов'язкове нотаріальне посвідчення, посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржи. На час розгляду справи нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення. Згідно ч. 1 ст. 47 ЦК України (1963 р.) угода, укладена з порушенням вимог про її обов'язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963р.), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Як вбачається з зазначеного вище договору сторони, під час укладення угоди, дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобов'язання одна перед однією за договором, а саме відповідач передав у власність [PERSON] продане нерухоме майно, а останній його прийняв та сплатив відповідачу ціну цього майна, обумовлену договором. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.15 Закону України „Про товарну біржу" від 10.12.1991 № 1956-XII ( що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту від 14 червня 1994 р. № 18/5 та зареєстрованої в Мін'юсті 7 липня 1994 р. за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК (в редакції 1963р.), згідно якій договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Зважаючи на вивчені обставини справи суд вважає, що мало місце суперечність законодавства на той час, та враховуючи, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, позивач після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не може користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, що є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином вимога позивача про визнання угоди дійсною є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved