Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.06.2013 р. уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Степанською селищною радою, актовий запис № 18. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. В сім'ї часто виникали непорозуміння, конфлікти. З 03.11.2015р. припинили подружні відносини . Позивачка втратила почуття поваги і любові до відповідача, сім'я існує лише формально. Шлюб остаточно розпався і подальше примирення неможливе. Спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримують. Подальше збереження сім'ї є неможливим та суперечить її інтересам. До початку підготовчого судового засідання позивачка [PERSON] подала заяву з проханням провести судове засідання у її відсутність, підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до початку підготовчого судового засідання подав письмову заяву згідно якої позовні вимоги визнав та не заперечила проти їх задоволення та розгляду справи у його відсутність. Дослідивши надані докази, та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнання відповідачем [PERSON] у підготовчому судовому засіданні пред"явленого до нього позову дає право суду в підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення. За приписами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно із ст.. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24.06.2013 р. Степанською селищною радою, актовий запис № 18. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Суд прийшов до висновку, що сторони на момент розірвання шлюбу разом не проживають та фактично припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство з 03.11.2015 року. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та неповнолітньої дитини, яка відповідно до ст.. 160 СК залишається на проживанні з матір'ю. На підставі викладеного, ст.ст. 55, 110, 112, 115, 160 СК України,

Outcome: approved