Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

26 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], де просив суд постановити рішення про стягнення з відповідача на його користь боргу за договором позики у сумі 5037 грн.: в тому числі сума основного боргу 3500 грн., суму процентів (пені) - 242 грн., суму інфляційних втрат - 80 грн., та три проценти річних - 15 грн., а також стягнути понесені судові витрати на правову допомогу -1200 грн. та всі інші судові витрати, ним понесені . Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 01.08.2015 року відповідач [PERSON] отримала у борг від нього кошти в сумі 3500 гривень строком до 24.08.2015 року, про що складено розписку, однак боргу не повернула. Позивач зазначає, що оскільки відповідач порушила взяті на себе зобов'язання, тому вона має сплатити не тільки заборгованість, але і пеню за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов"язань в сумі 242 грн. за період з 25 серпня 2015 року по 13 жовтня 2015 року , суму інфляційних втрат - 80 грн. та 3 % річних - 15 грн. Останні нараховані на підставі положень ст. 625 ЦК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги повністю із підстав, зазначених у позовній заяві . При чому останній уточнив, що сума коштів у 242 грн. є саме пенею , а не відсотками. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні спочатку позовних вимог не визнала і пояснила, що ніяких коштів у позивача не позичала, а позичала їх у іншої особи . При цьому під дією погроз позивача була вимушена написати розписку про те, що вона позичила у нього гроші в сумі 3 500 гривень. В подальшому в судовому засіданні відповідачка позовні вимоги визнала частково , згідна повернути кошти в сумі 3 500 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору , не визнавши позовні вимоги у іншій частині. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного . Відповідно до статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму грошових коштів, у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до положень ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Суд встановив, що форма укладення договору позики сторонами дотримана - у простій письмовій формі у вигляді розписки позичальника. Факт передачі [PERSON] для [PERSON] коштів, а саме позики в сумі 3500 грн.. підтверджено розпискою позичальника [PERSON] про отримання від позивача вказаної суми коштів, в строк до 24 серпня 2015 року ( її оригіналом) . Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процетів не встановлений договором або законом. Тому втрати від інфляції позивача становлять 80 грн., три проценти річних із суми 3500 грн. становить 15 грн. , згідно розрахунку, наведеного позивачем. Розрахунок суми стягнення даних коштів відповідачем не заперечується . До стягнення підлягає сума основного боргу - 3500 грн., сума інфляційних втрат - 80 грн., 3 % річних - 15 грн. В цій частині вимог суд задовольняє вимоги повністю. Правилами ст.ст. 546, 547 ЦК України передбачено, що виконання зобов"язання може забезпечуватись , в тому числі неустойкою . Правочин щодо забезпечення виконання зобов"язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов"язання , вчинений із недодержанням письмової форми , є нікчемним . Наведені норми закону вказують на те, що підстави для стягнення пені в сумі 242 грн. відсутні, так як можливість її стягнення у розписці не вказана. Відповідач також заперечує наяявність домовленості між нею та позивачем щодо можливості стягнення даних коштів. Позивачем також не надано письмових доказів про це. Тому в цій частині вимог необхідно відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений позивачем судовий збір а також витрати на правову допомогу , так як вони документально підтверджені , пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становить 93, 7 % , а саме: 1 569 грн. 10 коп. Суд критично відноситься до пояснень відповідачки [PERSON] щодо написання нею розписки під погрозами позивача, що вона фактично від нього не отримувала кошти в сумі 3 500 грн., так як в подальшому в судовому засіданні вона ж сама заперечила вищевикладені обставини , визнавши частково позовні вимоги. Судом роз"яснено для [PERSON] її право звернутись до правоохоронних органів чи до суду щодо незаконних дій на її думку позивача , наслідки такого звернення чи не звернення , але ніяких клопотань з цього приводу до суду від неї не надходило.

Outcome: partial