Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

[PERSON] 02.07.2012 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування спільним майном. Позивачка [PERSON] зазначала, що з 01.06.2001 року по 15.08.2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в шлюбі вони мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. За час шлюбу сторонами спільно була куплена трикімнатна квартира [ADDRESS], яка в рівних частках належить сторонам (по ? частини) та автомобіль Ніссан Кашкай номерний знак [NUMBER], який зареєстрований на ім»я відповідача. Оскільки сторонами не досягнуто угоди про спосіб виділення частки позивачки із спільного майна та визначення порядку користування квартирою, відповідачем фактично було відчужено автомобіль без згоди позивачки на таке відчуження, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд - в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача на її користь ? середньої ринкової вартості автомобіля Ніссан Кашкай номерний знак [NUMBER] у розмірі 64000,00 грн. та встановити порядок користування приміщеннями квартири [ADDRESS] - виділити у користування [PERSON] дві житлові кімнати площею 12,1 кв. м та 17,3 кв. м, в користування [PERSON] (відповідача) виділити житлову кімнату площею 17,3 кв. м (гостьова кімната). [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання за ним права власності на ? частину квартири [ADDRESS], яка зареєстрована на ім»я [PERSON] (позивачки за первісним позовом), посилаючись на те, що зазначена квартира була придбана за його особисті кошти, що належали йому ще до реєстрації шлюбу з [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON], позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали, просили свої позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні відповідно зустрічних вимог відмовити. Заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін та їхніх представників, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] має бути відмовлено, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.06.2001 року; від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4-6). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.08.2011 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.21). Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно ч.7 ст.57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Як вбачається з копії Договору купівлі-продажу майнових прав №16-1196/БК389 від 26.02.2010 року, [PERSON] та [PERSON] набули право власності за цим договором на майнові права на квартиру [ADDRESS]), що є спірною квартирою у даній справі - квартира [ADDRESS], вартістю 714625,00 грн., в рівних долях - по ? частині (а.с.46-48); кошти у зазначеному розмірі були сплачені продавцеві на підставі попереднього договору №16-1196/Б389 від 03.12.2009 року - згідно меморіального ордеру № ps03832350 від 07.12.2009 року в сумі 714625,00 грн. (а.с.44-45). Згідно свідоцтва про право власності від 18.01.2011 року, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради - КМДА від 21.12.2010 року №1722-С/КІ, [PERSON] і [PERSON] (сторони) є співвласниками - в рівних частинах трикімнатної квартири [ADDRESS], жилою площею 46,70 кв. м, загальною площею 93,30 кв. м (а.с.49); право власності сторін по квартирі [ADDRESS] зареєстровано у БТІ м. Києва 11.02.2011 року (а.с.15 - об.). Таким чином, квартира [ADDRESS] відповідно до правовстановлюючих документів по квартирі не є спільною сумісною власністю сторін як подружжя, а є об»єктом права спільної часткової власності двох співвласників. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, у [PERSON] виникло право власності на ? частину квартири [ADDRESS] на підставі цивільно-правової угоди, яка не оспорюється позивачем за зустрічним позовом [PERSON], тому в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання за ним права власності на ? частину квартири [ADDRESS], яка зареєстрована на ім»я [PERSON], на підставі ст.57 СК України, ст.392 ЦК України - має бути відмовлено повністю. Згідно ст.383, 358 ЦК України власник (співвласник) житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб; право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у спільній частковій власності. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов»язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов»язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов»язаннями, пов»язаними із спільним майном; тобто встановлення порядку користування спільним нерухомим майном не змінює часток співвласників у спільній частковій власності на таке майно. Як вбачається з технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] (а.с.50-51), зазначена квартира є трикімнатною, жилою площею 46,70 кв. м, загальною площею 93,30 кв. м; площа окремих житлових кімнат становить - 17,3 кв. м (з лоджією 2,4 кв. м, літ. 4), 12,1 кв. м (літ. 5), 17,3 кв. м (літ. 7), місця загального користування - кухня площею 14,2 кв. м (літ. 3), поєднаних ванної та туалетної кімнати - площею 5,0 кв. м (літ. 6), коридор - загальною площею 20,3 кв. м. Відповідно до часток співвласників [PERSON] та [PERSON] (по 1/2) - кожному з них належить у спірній квартирі (1/2 від 46,7 кв. м) = 23,35 кв. м житлової площі; згідно запропонованого позивачкою [PERSON] порядку користування приміщеннями квартири - пропонується виділити відповідачу [PERSON] кімнату площею 17,3 кв. м з лоджією площею 2,4 кв. м (літ. 4), а [PERSON] - дві кімнати житловою площею 12,1 та 17,3 кв. м (літ. 5, 7), загальною площею 29,4 кв. м. Оскільки відповідач [PERSON] заперечує (у тому числі) проти такого варіанту, запропонованого [PERSON], порядку користування приміщеннями квартири [ADDRESS], у разі задоволення позову [PERSON] в цій частині позову - частка [PERSON] у житловій площі буде меншою на (23,35 - 17,3) = 6,05 кв. м, тому суд вважає, у задоволенні позову [PERSON] в цій частині вимог (без зміни розміру часток співвласників) має бути відмовлено. Що до вимог позивачки [PERSON] в частині поділу автомобіля Ніссан Кашкай номерний знак [NUMBER], суд приходить до наступного. Згідно наданої копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.52) - автомобіль Nissan Qashqai, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER] зареєстрований на ім»я [PERSON] (відповідача за первісним позовом), який не заперечує обставин придбання зазначеного автомобіля під час шлюбу з позивачкою [PERSON] - 16.05.2008 року, для чого подружжям отримувались кредитні кошти згідно кредитного договору №CL-500/076/2008 від 16.05.2008 року у ПАТ «ОТП Банк» на ім»я [PERSON] у розмірі 37148,40 доларів США, строк кредитування - до 16.05.2014 року (а.с.53-55 - копія кредитного договору). Як вбачається з наданої відповідачем облікової картки приватного АМТ, станом на 23.10.2012 року автомобіль Nissan Qashqai, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER] (тр.), попередній номерний знак [NUMBER], зареєстрований на ім»я [PERSON] (а.с.80). Ствердження відповідача [PERSON] про те, що він 08.09.2012 року продав зазначений автомобіль інший (невідомій) особі, шляхом видачі довіреності від 24.10.2011 року на ім»я [PERSON] (та інших осіб) - а.с.81; що від продажу автомобіля він ([PERSON]) одержав від [PERSON] обумовлену суму 10000,00 доларів США, належними доказами в судовому засіданні не підтверджені, у тому числі щодо дострокового погашення кредиту по автомобілю на ім»я відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що в частині вимог [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (сторін) - автомобіля Nissan Qashqai, об»єктом права спільної сумісної власності подружжя (сторін), що підлягає поділу і стосовно чого пред»явлено позов [PERSON], є саме автомобіль Nissan Qashqai, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER] (тр.), попередній номерний знак [NUMBER], зареєстрований на ім»я [PERSON] (а.с.80). Згідно ч.1, 4, 5 ст.71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідачем [PERSON] оспорюється (не визнається) також дійсна вартість автомобіля та відповідно - визначена позивачкою сума грошової компенсації у розмірі 64000,00 грн.; сторонами не надано суду належного доказу з оцінки дійсної вартості автомобіля на момент розгляду справи про поділ майна подружжя; сторонами не заявлено клопотання про призначення судом відповідної оцінки автомобіля (призначення експертизи); відповідно відповідачем не внесено на депозитний рахунок суду відповідної суми грошової компенсації, позивачка вважає себе власником ? частини автомобіля; відповідачем не надано суду належних доказів щодо придбання автомобіля за особисті кошти відповідача (погашення кредиту), тому суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають задоволенню частково, а саме - за [PERSON] та [PERSON] мають бути встановлені та визнане право власності на рівні частки у праві власності на автомобіль, а автомобіль підлягає залишенню у спільному користуванні сторін, як співвласників. За встановлених обставин, суд вважає, що показання свідків [PERSON], [PERSON] не мають правового значення для вирішення даної справи, тому не приймаються судом, як належні докази. Оскільки в судовому засіданні встановлено купівельну вартість спірного автомобіля - 37148,00 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи 7,993 грн. за 1 долар США становить 296923,96 грн., ? частка від цієї суми складає 148461,98 грн., тому в порядку ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 1484,62 грн. (а.с.3).

Outcome: partial