Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи Одеська міська рада просить суд визнати спадщину після смерті [PERSON] , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею - 21,5 кв.м, житловою площею - 10,7 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , - відумерлою; визнати и недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 28.11.2009 року серія та номер: 2958, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіцею В.Ф.; витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради квартиру [ADDRESS] ; встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого після набрання ним законної сили це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний" номер: 33204383 від 27.12.2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33247592 від 28.12.2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34370328 від 21.03.2017 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на однокімнатну квартиру загальною площею - 21,5 кв.м., житловою площею - 10,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді однокімнатної квартири загальною площею 21,5 кв.м, житловою площею -10,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яке у зв`язку із відсутністю спадкоємців за заповітом або законом по заяві органа місцевого самоврядування є спадщиною відумерлою. Однак, на підставі договору дарування, який є підробленим, право власності на зазначену квартиру було зареєстровано на [PERSON] , який у подальшому продав дану квартиру [PERSON] , а останній , в свою чергу, продав її добросовісному набувачу [PERSON] , яка і зареєструвала права власності на зазначену квартиру. Враховуючи відсутність законних підстав для реєстрації права власності на вказану квартиру на [PERSON] позивач вважає наявність правових підстав для визнання первинного договору відчуження квартири недійсним з витребуванням квартири на користь органу місцевого самоврядування, якому дана квартира належить як відумерла спадщина. Відповідач [PERSON] , та її представник, позовні вимоги не визнали у повному обсязі, вважаючи недоведеним у судовому засіданні факт підроблення договору дарування, а тому відсутність підстав для визнання його недійсним. Враховуючи презумпцію правомірності правочину сторона відповідача вважає що зазначена квартира не належала [PERSON] на день її смерті а тому не є спадщиною у розумінні вимог Цивільного кодексу України, і не може бути визнана відумерлою спадщиною та витребувана на користь органу місцевого самоврядування, так як відсутні будь яки докази того, що квартира вибула з володіння власника поза його волею. Треті особи [PERSON] та [PERSON] , яки викликались до суду у відповідності до вимог ст.. 128 Цивільного процесуального кодексу України, однак до судових засідань не з`являлись, письмових пояснень, заяв та клопотань не надавали. Третя особа приватний нотаріус Ніколіца В.Ф. надала письмові пояснення про те, що нею ніколи не посвідчувався договір дарування квартири [ADDRESS] . 2. Процесуальні дії у справі 14.12.2017 року позов Одеської міської ради надійшов до суду ( т.1 а/с 4). Ухвалою суду від 28.12.2017 року відкрито провадження по справі з призначенням підготовчого судового засідання ( т.1 а/с 36). Ухвалою суду від 09.01.2018 року судом було задоволено клопотання представника позивача та накладено арешт на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . ( т1 а/с 38). За клопотанням приватного нотаріуса Чернишової Н.Г., яка надійшла до суду 08.02.2018 року в якості додаткових доказів надано лист Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 15.01.2017 року про повідомлення про підробку підпису, печатки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіци В.Ф. та спеціальних бланків у відповідності до листа даного нотаріуса ( т.1 а/с 79). Ухвалою суду від 15.05.2018 року було задоволено клопотання щодо витребування з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради копію реєстраційної справи щодо спірної квартири ( т.1 а/с 86). 03.07.2018 року позивачем подана письмова заява про збільшення позовних вимог ( т.1 а/с 141 ). Ухвалою суду від 12.09.2018 року витребувано у приватного нотаріуса Косюк О.П. копій документів, які стали підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ( т1 а/с 157). 20.09.2018 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву ( т1 а/с 166). Ухвалою суду від 27.11.2018 року, було задоволено клопотання представника позивача, та призначена судово-технічна експертиза реквізитів договору дарування, датованого 28.11.2009 року та зобов`язано приватного нотаріуса Ніколіцу О.М. надати в розпорядження експертів оригіналу договору та документи, на підставі яких було нотаріальне посвідчення даного договору, та зупинено провадження по справі ( т.1 а/с 188). Відповідно до клопотання судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.02.2019 року для проведення експертного дослідження необхідно наявність оригінала досліджуваного документа ( т.1 а/с 197,202). Ухвалою суду від 22.03.2019 року було поновлено провадження по справі у зв`язку із поверненням матеріалів справи експертами без надання висновку у зв`язку із неотриманням оригіналу досліджуваного документу ( т.1 а/с 209). Ухвалою від 11.04.2019 року судом було окремо витребувано оригінал договору дарування від 28.11.2009 року т.1 а/с 2019 ). Згідно листа від 23.05.2019 року приватний нотаріус Ніколіца В.Ф. повідомила про неможливість надання оригіналу договору у зв`язку із тим, що нею ніколи не посвідчувався вказаний договір, яки і будь яке відчуження нерухомості в місті Одесі, про існування підробленого договору вона повідомила Національну поліцію і територіальні управління міністерство юстиції , її печатки у листопаді 2009 року були знищені у зв`язку із виготовленням нових зразків печатки, а нові зразки не відповідають зразкам печатки які містяться на досліджуваному договорі ( т.1 а/с 229). У судовому засіданні 03.10.2019 року судом було закрите підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті ( т.2 а/с 6). 3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів Як встановлено у судовому засіданні [INFO] померла [PERSON] , про що 04 березня 2016 року реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 2451 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної квартири загальною площею - 21,5 кв.м, житловою площею - 10,7 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі спадкодавець була зареєстрована та проживала одна з 05.09.2003 року по день смерті [INFO] . При цьому з 23.09.2005 року по 07.04.2016 року [PERSON] знаходилась на обліку та обслуговуванні у відділенні Територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян Київського району м. Одеси. Згідно з Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06.02.2017 року № 46655140 спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно з Витягом зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 06.02.2017 року № 46655144 ні заповіти, ні спадкові договори спадкодавцем не складалися. 27.12.2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33204383, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . Вказане рішення про державну реєстрацію спірної квартири прийнято приватним нотаріусом Косюк О. П. на підставі договору дарування, серія та номер: 2958 від 28.12.2009 року, нібито виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіцею В.Ф. ( т.1 а/с 170). При цьому згідно листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіци В.Ф. від 26.12.2017 року № 220/01-16, адресованого Одеському міському голові, та листа від 10.01.2018 року № З, адресованого керівникам Обласних та міських територіальних управлінь юстиції України, приватним нотаріусом Ніколіцею В.Ф. ніколи не посвідчувався договір відчуження квартири [ADDRESS] , відтиск печатки на цьому договорі значно відрізняється від печатки приватних нотаріусів, а підпис нотаріуса на ньому підроблений. Наступного дня 28.12.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. посвідчено договір купівлі-продажу, серія та номер: 122, про продаж [PERSON] квартири [ADDRESS] [PERSON] , а також прийнято рішення про державну реєстрацію права власності нерухомого майна, індексний номер рішення: 33247592 від 28.12.2016 року. 21.03.2017 року (через три місяці) вищезазначена спірна квартира за договором купівлі-продажу, серія та номер: 1165, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., продана [PERSON] добросовісному набувачу - [PERSON] . 21.03.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34370328 від 21.03.2017 року, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини щодо визнання спадщини відумерлою та захист права власності врегульовано Конституцією України і Цивільним кодексом України ( далі ЦК ). Частинами першою та другою статті 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), як визначено у ч.1 ст. 1216 ЦК. Частинами 1-3 статті 1220 ЦК визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст. 1217 ЦК). У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою ( ч.1 ст. 1277 ЦК ). Статтею 41 Конституції України визначено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Також зазначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч.1 ст. 317 ЦК). Згідно ч.1,2 ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього ( ч.1 ст. 330 ЦК ). Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним ( ч.1 ст. 387 ЦК ). Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, встановлено у ч. 1 ст. 388 ЦК : якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства про виникнення, припинення, захист права власності та інших речових прав пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу у п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року судам надав такі роз`яснення: Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника. Постановою від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15 Верховний Суд України скасував судові рішення, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи вказані судові рішення Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що норма ч. 1 ст. 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК. Крім того, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування віндикаційного позову, якщо для цього є підстави, передбачені ст. 1212 ЦК, які дають право витребувати в набувача це майно. У випадках, коли в позовах заявляються вимоги про віндикацію та реституцію, суд повинен самостійно визначати, яку вимогу по суті (а не за формою) пред`являє позивач, і, відповідно, застосувати належні норми законодавства,

Outcome: partial