Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в Млинівський районний суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що збереження їхньої сімї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. В судовому засідання позивачка [PERSON] позов підтримала та вказала, що з відповідачем вона не проживає разом протягом 5 років і в даний час вагітна від іншого чоловіка, а тому просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] На її вихованні залишити малолітнього сина [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно та витрати, повязані з оплатою судового збору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не заявився, звернувся до суду з заявою, в якій вказав, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнає повністю та згідний на розірвання шлюбу, так як він не є батьком ще ненародженої дитини [PERSON]. Позовні вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі 1000,00 гривень на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], визнає частково. Згідний сплачувати 500,00 гривень щомісяця на утримання сина, так як на даний час являється не працевлаштований та не може сплачувати таку суму. На даний час він створив нову сімю, яку має також забезпечувати. Не відмовляється від утримання сина і допомагатиме йому по мірі своїх можливостей. Справу просить розглядати без його участі. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] позов [PERSON] підтримав повністю та вказав, що вони проживають разом з [PERSON] без реєстрації протягом 3 років. Визнає, що [PERSON] чекає дитину від нього. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає позов підставним та підлягаючим до задоволення, так як він підтверджується зібраними та перевіреними в ході судового засідання доказами, а саме: свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ № 008721 виданого Пугачівською сільською радою Млинівського району Рівненської області 12 липня 2006 року підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 липня 2006 року. (актовий запис № 3) (а.с.6) З свідоцтва про народження серії 1-ГЮ № 056972 виданим Пугачівською сільською радою Млинівського району Рівненської області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON]. [INFO]. (а.с.7) Довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб, виданою Пугачівською сільською радою Млинівського району Рівненської області 17 жовтня 2016 року за № 420 підтверджується, що [PERSON] проживає в с.Пугачівка вул..Гагаріна, Млинівського району, разом з сином [PERSON] та братами [PERSON] і [PERSON]. (а.с.8) З довідки виданої Млинівською центральною лікарнею 21 жовтня 2016 року вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в жіночій консультації Млинівської ЦРЛ з приводу вагітності. Термін вагітності 33 тижні. У відповідності до ст.51 Конституції України шлюб грунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обов»язки в шлюбі та сім»ї. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). У відповідності до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Статтею 56 Сімейного Кодексу України передбачено, що чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Частиною 4 ст.110 СК України визначено, що чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини.. Таким чином, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд приймає до уваги що сторони наполягаю на розірванні шлюбу іподальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам малолітньої дитини, що має істотне значення, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права дітей. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] визнає своє батьківство щодо ненародженою дитиною [PERSON], а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] необхідно припинити шляхом його розірвання. Позов в частині стягнення аліментів також підлягає до задоволення з наступних підстав, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дітей. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідност до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. N 789-XII) передбачено, що, дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. На підставі ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Таким чином, поскільки домовленість між сторонами з приводу добровільної сплати аліментів не досягнута, то суд приходить до висновку, про необхідність стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі по 500 гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ним повноліття. Що стосується судових витрат повязаних з оплатою судового збору, то суд вважає, що позовні вимоги позивачки у цій частині також підлягають до задоволення, так як підтверджуються: квитанцією № 37 від 28 жовтня 2016 року про оплату [PERSON] судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1) У відповідності до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім цього, на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати за подання позову про стягнення аліментів, у розмірі, встановленому законом України „Про судовий збір", а саме 551,20 грн., від сплати яких звільнена позивачка. На підставі наведеного,

Outcome: approved