Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.02.2011 року позивачка уклала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 10. Від шлюбу у них народилася одна дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалося через протилежні погляди та шлюб та сім'ю. З весни 2012 року вони припинили подружні відносини і п'ять років поспіль проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спору про спільне майно немає. Позивачка вказує, що вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і вважає, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхньої з відповідачем дитини. На примирення не згідна та просить суд шлюб розірвати і залишити дочку проживати разом з нею. Позивачка [PERSON] судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги позову підтримує повністю та просить такі задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, проте відповідно до повідомлення кур'єра суду, повістка з усіма доданими до неї матеріалами повернута суду у зв'язку з тим, що відповідач "від прийому відмовляється". Відповідно ч. 8 ст. 76 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відтак, у відповідності до порядку, встановленому ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. В судовому засіданні встановлено наступне. Сторони зареєстрували шлюб 05.02.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 10. Від шлюбу у них народилася одна дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою, що стверджується довідкою Виноградівського ВУЖКГ № 1164 від 09.06.2017 року. Причиною розірвання шлюбу є те, що сімейне життя у сторін не склалося через протилежні погляди та шлюб та сім'ю. З весни 2012 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спору про спільне майно між ними немає. Їхній шлюб існує тільки формально. Позивачка остаточно визначилась та зберегти шлюб не бажає. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім'ї носить стійкий характер, сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а відтак, позовні вимоги слід задовольнити. Крім того позивачка бажає після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Згідно ст. 295 ЦК України прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка бажає після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище, суд прийшов до переконання, що дана вимога позивачки також підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ч.1 ст.160 СК України також визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено з матеріалів справи, малолітня дочка сторін [PERSON], [INFO], проживає зі своєю матір'ю, позивачкою по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] має постійне місце проживання, утримує дитину матеріально. Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, відсутність виняткових обставин, які можуть вплинути на розлучення дитини з матір'ю, суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини з матір'ю [PERSON], що повністю відповідає інтересам дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved