Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Черкаської міської ради, про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16 річного віку, за кордон без згоди та супроводу батька. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала с відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01.03.2001, в якому народилась донька [PERSON]. Рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 15.03.2013 шлюб між сторонами було розірвано. Неповнолітня дочка повністю знаходиться на її утриманні та проживає разом з нею та бабусею. [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає та самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, участі у житті доньки не приймає, у духовному , фізичному та інтелектуальному вихованні дитини не бере лише виплачує аліменти. Оскільки відповідач не цікавиться життям доньки, вона змушена повністю забезпечувати дитину самостійно, піклуватися про її фізичний та духовний розвиток не тільки на даний час, а планувати розвиток дитини в майбутньому, тому офіційно працевлаштувалась на території республіки Польща за дозволом якій діє з 14.08.2017 по 13.08.2018 на посаді кухара на підставі трудового /повний робочий день із заробітною платою та забезпечена житлом за місцем роботи та раз на три - чотири місяці навідується додому до дітей. Оскільки донька навчається в класі 7 Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 17 з поглибленим вивченням англійської мови, для удосконалення знань іноземної мови, розширення кругозір, що позитивно вплине на її розвиток, просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд громадянки України неповнолітньої [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] за межі України до Республіки Польщі на період з 01 червня 2018 року по 13 серпня 2018 року, без згоди та супроводу батька - [PERSON] та дозволити [PERSON], [INFO], або її офіційному представникові оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON], [INFO], за межі України до Республіки Польща на період з 01 червня 2018 року по 13 серпня 2018 року, без згоди батька дитини - [PERSON]. Відповідачем подано відзив на позову заяву про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16 річного віку, за кордон без згоди та супроводу батька, в якому вважає заявлений позов безпідставним, необґрунтованим та таким що не може бути задоволений, оскільки є розбіжності в даті народження дитини, не надано доказів щодо дійсності перекладу договіру про дозвіл на роботу на території Республіки Польщі [PERSON] та яким чином позивач оформить (проїзні документи), закордонний паспорт коли знаходиться за межами України, тому всі факти які викладені позивачем викликає сумнів. Представник позивача адвокат [PERSON] скерувала до суду заяву в порядку ст. 182 ЦПК України, в якій просить уточнити позовні вимоги [PERSON] в наступній редакції,- Надати дозвіл на тимчасовий виїзд громадянки України неповнолітньої [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON], за межі України до Республіки Польщі на період з 01 червня по 13 серпня 2018 року, без згоди та супроводу батька - [PERSON] та дозволити [PERSON], [INFO], або її офіційному представникові оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON], [INFO], за межі України до Республіки Польща на період з 01 червня по 13 серпня 2018 року, без згоди батька дитини - [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] просила позов задовольнити та надала письмові пояснення позивача [PERSON], які приєднані до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечували та просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач по суті пояснив, що договір який надає позивач, як дозвіл на роботу на території Республіки Польща викликає сумнів, оскільки переклад складено неофіційно а тому цей доказ не є належним доказом. Позивач із - за своєї роботи не зможе належним чином здійснювати догляд за дитиною та надавати їй належної уваги. Також визивають сумнів, умови проживання з ким буде спілкуватися у відсутності матері донька не знаючи мови. Представник третьої особи за довіреністю Молчанович Н.О. в судовому засіданні позов підтримала та вважала за необхіднейого задовольнити, оскільки це відповідає інтересам дитини. Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції від 04.09.2014. [PERSON] навчається в Черкаській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 17 в 7-В класі на 5-денному режимі навчання І семестр 01.09.2017 -29.12.2017, ІІ семестр 15.01.2018-25.05.2018. Канікули: осінні (30.10.2017 -05.11.2017); зимові (30.12.2017 -14.01.2018); весняні (26.03.2018-01.04.2018). [PERSON] офіційно працевлаштована на території Республіки Польща за дозволом, який діє з 14.08.2017 по 13.08.2018 на посаді кухаря, що підтверджується дозволом тип [NUMBER] на роботу іноземному громадянину на території Республіки Польща від 04.08.2017. Неповнолітня дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю та бабусею, за адресою [ADDRESS], що не заперечується стороною відповідача. Одночасно з'ясовано, що відповідач бажає активно приймати участь у вихованні дочки та спілкуванні з нею. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь - який час повернутися в Україні. Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пункт 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, вказує, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Пунктами 3, 4, 5 постанови КМ України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одною з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Статтями 7, 155 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Статтями 3,6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, учасником якої є Україна з 27.09.1991 року, встановлено - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 27 цієї Конвенції передбачає - держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Верховний Суд України у постанові від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17 за аналогічним спором зробив наступний висновок: "Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо перебування позивачки на час підписання договору про надання правової допомоги за межами України, оскільки договір був укладений особисто [PERSON],. власноручно підписаний та спростовується копією з паспорту для виїзду за кордон з відмітками про в'їзд та виїзд на територію України 31.10.2017 та виїзд 08.11.2017. Аналізуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу батька обґрунтовані та підлягають до задоволення. Судом достеменно встановлено, що дитина постійно проживає разом з матір'ю, знаходиться на її утриманні, відповідач разом з ними не проживає, та у повній мірі не виконує своїх батьківських обов'язків, а саме: щодо особистого спілкування з дочкою, участі в її житті та інтересах. Таким чином, суд вважає тимчасовий виїзд дитини разом з матір'ю або з її офіційним представником за межі України до Республіки Польщі є доцільним для розвитку дитини і повністю відповідає її інтересам.

Outcome: approved