Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

05 червня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Зірка» (далі - КП «ШКЗ «Зірка») про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 42760 грн 71 коп., середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 28.03.2019 по день винесення рішення по суті, відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн 00 коп. та стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. В обґрунтування позову зазначив, що Наказом №115-к від 08.04.2019 був звільнений 28 березня 2019 року за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка становила 42760 грн 71 коп. Розрахунок відповідач не провів і на теперішній час, у зв`язку з чим позивач просить стягнути заробітну плату у розмірі 42760 грн 71 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 28.03.2019 по день винесення рішення по суті. Крім того, позивач просить стягнути моральну шкоду у сумі 10000 грн., яка полягає у тому, що він повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя родини. Постійно позичати гроші на ліки, так як хворіє на тяжку хворобу, яка потребує негайного і довготривалого лікування, крім того на утриманні має доньку, яка навчається очно у закладі вищої освіти і не має постійного заробітку. Кожна відмова відповідача про невиплату належної йому суми заробітної плати приводило до втрати спокою, душевних та фізичних страждань. Також позивач просить стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. 07 червня 2019 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. (а.с.36) Станом на 24 вересня 2019 року відзив на позов та заперечення від відповідача КП «ШКЗ «Зірка» до суду не надійшли. Також не надійшла і довідка про розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на час подання позову до суду. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії трудової книжки (серія [NUMBER] ) позивач [PERSON] з 12 вересня 1978 року працював на КП «ШКЗ «Зірка» та 28 березня 2019 року був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (а.с.11-13). З копії довідки КП «ШКЗ «Зірка» №120-ВГБ від 15 травня 2019 року вбачається, що заборгованість з виплати остаточного розрахунку [PERSON] станом на 14.05.2019 становить 42760 грн 71 коп. (а.с.15) Відповідно до наказу виданого 08 квітня 2019 року КП "ШКЗ "Зірка" за №115-к "Про звільнення [PERSON] " вбачається, що звільнено [PERSON] , начальника проектно-конструкторського відділу, 28 березня 2019 року за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю частина 3 ст. 38 КЗпП України. (а.с. 16) Відповідно до Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (серія 12ААБ №378805) [PERSON] , [INFO] , має інвалідність першої Б групи. (а.с.17,18) Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Доказів про поважність причин не виплати заробітної плати відповідач суду не надав. З урахуванням наведенного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 42760 грн 71 коп. підлягає задоволенню. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз.1 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідно виплата. Згідно з п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період, У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п.8 Порядку). Згідно з довідкою №121-ВІБ від 15.05.2019 з КП «ШКЗ «Зірка» розмір середньоденної заробітної плати, [PERSON] складає 242 грн 96 коп. ( а.с.14). Таким чином, суд дійшов висновку про задовілення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та стягнути з відповідача на користь позивача 29884 грн 08 коп. із розрахунку затримки виплати заробітної плати за 123 робочих дні за період з 28 березня 2019 року по 24 вересня 2019 року (день ухвалення судом рішення) та середньоденної заробітної плати у розмірі 242 грн 96 коп. (123 х 242,96 грн). Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №4 від 31.03.1995 (з наступними доповненнями та змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач безпідставно був позбавлений права на отримання заробітку, внаслідок чого змушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, свого матеріального забезпечення та забезпечення сім`ї, що завдавало позивачу моральних страждань. Доводи щодо тяжкої хвороби позивача, суд до уваги не бере, оскільки, позивачем не доведено, що хвороба настала в результаті діяльності позивача на зазначеному підприємстві. Тому, суд визнає за можливе частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та враховуючи ступінь моральних страждань, їх тривалості, засад розумності та справедливості, суд вважає стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн, визначаючи такий розмір достатнім для відшкодування моральних страждань позивача. Крім того, позивач просить стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків ї виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року за №108/95-ВР встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року за №2050-ІІІ, за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427(зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159). Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж за один місяць, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати задоволенню не підлягають. Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом присудження до стягнення 42760,71 грн заборгованості по заробітній платі, 29884,08 грн середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 28.03.2019 по 24.09.2019 (день ухвалення рішення) та відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн 00 коп. В частині позовних вимог [PERSON] про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, позивачу слід відмовити. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені не в повному обсязі, згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1536 грн 80 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial