Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Клепачівської сільської ради Хорольського району Полтавської області про встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в обгрунтування якого вказали, що [INFO] року помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 02 лютого 2017 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на житловий будинок з господарськими побудовами за адресою: [ADDRESS] На підставі заяв позивачів у Хорольській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу за № 145/2017 до майна [PERSON], померлого [INFO] В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з"явилися, але в позовній заяві прохали суд провести розгляд справи у їх відсутність. В судове засідання представник відповідача Клепачівської сільської ради Хорольського району Полтавської області в судове засідання свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, зазначивши, що сільська рада позов визнає повністю. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом за вих. № 11524/02-14 від 11.09. 2017 року, Хорольська державна нотаріальна контора повідомила позивачам , як особам які як спадкоємці першої черги за законом в рівних частках (по 1/3 частці кожен) прийняли спадщину на майно [PERSON], померлого [INFO] року, останнім місцем його постійного проживання (реєстрації) було: с. Павлівка Хорольського району Полтавської області. Спадкова справа на майно [PERSON], померлого [INFO] року відкрита у Хорольській державній нотаріальній конторі 23.05.2017 року за № 145/2017 на підставі заяв про прийняття спадщини поданих: [PERSON], сином спадкодавця; [PERSON], дочкою спадкодавця; [PERSON], дружиною спадкодавця; інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у спадковій справі немає. Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За твердженням позивачів, спадкодавцю належить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], однак документів, що підтверджують право власності спадкодавця на будинок нами не надано. Відповідно ст. 182 та ст.331 ч.2 абз. 3 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності на це майно виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до вимог ст. 68 ЗУ «Про нотаріат», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності спадкодавця на це майно. У разі, якщо документ, який підтверджує право власності спадкодавця, відсутній і реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна, який спадкоємці бажають успадкувати не була проведена, питання належності цього нерухомого майна його попередньому власнику (спадкодавцю) та визнання права власності за наступними його власниками (спадкоємцями) може вирішуватися у судовому порядку. Позивачі мають право звернутися до суду і за умови надання суду усіх необхідних та достатніх доказів, вирішувати питання про визнання за ними права власності в порядку спадкування на вищевказаний будинок з господарськими побудовами. Факт того, що спадкодавцю, [PERSON], який помер [INFO] року, належить житловий будинок з господарськими побудовами за адресою: [ADDRESS], підтверджується довідкою Клепачівської сільської ради Хорольського району Полтавської області № 02-32/1717 від 13.09.2017 року. Згідно з довідкою ФОП [PERSON], інженера з інвентаризації нерухомого майна, інвентарна вартість вказаного житлового будинку з господарськими побудовами станом на 06.12.2017 року з становить 88270 грн. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного Кодексу Українивласник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved