Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

02.12.2016 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що йому на праві власності належить житловий будинок за адресою: вул. Кісловодська,1 у м. Дружківка Донецької області. В даному будинку крім нього також зареєстровано відповідача [PERSON] . Відповідач у будинку не мешкає, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В будинку немає його речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на житлову площу в житловому будинку, розташованому по вул. Кісловодська, буд 1 м.Дружківка, Донецької області. В судове засідання позивач не з"явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, наполягає на задоволені своїх позовних вимог, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи його повідомлено належним чином, заяву про відкладення розгляду справи не надав, поважність причин неявки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. З огляду на це, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів без фіксації судового процесу. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Будинок, який розташовано за адресою: вул.Кісловодська, буд 1 у м. Дружківка Донецької області належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 23 серпня 2000 року (а.с.10 ) . Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. З матеріалів справи встановлено,що відповідач [PERSON] зареєстрова-ний у спірному будинку за адресою: вул. Кісловодська, буд 1у м. Дружківка Донецької області, що підтверджується довідкою № 7426 від 24 листопада 2016 року начальника загального відділу виконкому міської ради, довідкою реєстраційної служби (а.с.8 ) Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як вибачається із позовної заяви відповідач [PERSON] з 2014 року не мешкає у будинку, що підтверджується актом обстеження житла від 10 листопада 2016 року . Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 02.12.2016 року [PERSON] просив визнати відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування житлом, посилаючись на те, що він не проживає у спірному будинку з 21 червня 2014 року, тобто понад два роки. Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірний будинок у позивача [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації 23 серпня 2000 року. Тобто на час звернення власника будинку до суду (02.12.2016 року) з позовом про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням в спірному будинку, минуло шістнадцать років. З зазначеного в позові моменту [PERSON] в спірному житловому приміщенні відсутній понад два роки, а тому є усі правові підстави для визнання його, таким, що на час звернення позивача до суду втратив право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідач не мешкає у будинку, розташованому по вул. Кісловодська, буд 1, не сплачує комунальних платежів, не ведє ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаного будинку позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved