Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в період шлюбу сторонами по справі спільно нажито і придбано автомобіль - «IKCO SAMAND», 2008 року випуску, державний номер « [NUMBER] ». Середня ринкова вартість даного автомобіля згідно з висновком про вартість майна складає 127 700 (сто двадцять сім тисяч сімсот) грн.. Даний автомобіль було зареєстровано за відповідачем, згідно інформації Регіонального сервісного центра в Харківській області МВС України від 16.05.2018 р. № 31/20-2175 [PERSON] 13.09.2017 р. було відчужено на користь третьої особи легковий автомобіль «IKCO SAMAND», 2008 року випуску, державний номер « [NUMBER] ». Станом на 13.09.2017 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, але з травня 2016 року фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були припинені, кошти після продажу автомобіля не були витрачені в інтересах сім`ї чи на її потреби. Позивач просить суд стягнути на її користь вартість належної їй 1/2 частини спільної сумісної власності, що складає суму у розмірі 63 850 (шістдесят три тисячі вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на її користь вартість сплачений судовий збір. [PERSON] було подано до суду відзив на позов [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, в якому відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. В обгрунтування своїх заперечень проти позову [PERSON] зазначив те, що за час перебування у шлюбі з позивачем було придбане наступне майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: двокімнатна квартира; зазначений позивачем транспортний засіб; телевізор; холодильник; морозильна камера; пральна машина; електричний бойлер; електро-газова плита; комп`ютер; принтер; сканер; планшет; ноутбук, а також меблі: шафа-купе; двоспальне ліжко; комп`ютерний стіл; шафа типа «горка»; диван; два крісла; прихожая у вигляді тумби для взуття, дзеркала з тумбою та шафи для одягу. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11 жовтня 2017 року. Під час розірвання шлюбу позивач не ставила питання про розподіл спільної сумісної власності у судовому порядку, бо між сторонами існувала усна домовленість стосовно розподілу спільної сумісної власності подружжя: [PERSON] залишилася двокімнатна квартира з вищезазначеною побутовою технікою та з усіма меблями, відповідачу - зазначений транспортний засіб та ноутбук. Також у відзиві на позов [PERSON] посилався на те, що 15 вересня 2018 року ним було сплачено відповідачу гроші у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, що було узгоджено між сторонами, як компенсація з боку відповідача на користь позивача Ѕ частини вартості транспортного засобу «IKCO SAMAND», 2008 року випуску, державний номер « [NUMBER] ». Позивачем було направлено до суду відповідь на відзив, в якому [PERSON] заперечувала про те, що фактичний розподіл майна між колишнім подружжям відбувся та пояснила, що вона дійсно отримала від [PERSON] гроші у розмірі 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень 00 копійок, але зазначена сума згідно з бажанням відповідача була витрачена на ремонтні роботи та будівельні матеріали у новій квартирі, де позивач мешкає разом із спільною дитиною. У своєму запереченні на заявлений [PERSON] позов, відповідач [PERSON] стверджує, що вказана сума 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок була саме компенсацією за заначений транспортний засіб, а на ремонтні роботи він неодноразово надавав позивачу окремі кошти. Позивач в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява в якій вона просила розглянути справу без її участі, позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, раніше поясняла, що гроші у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, які вона отримала, були добровільною матеріальною допомогою з боку відповідача на ремонтні роботи в новій квартирі. Відповідач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позов визнали частково, посилаючись на те, що розподіл майна між колишнім подружжям за усною домовленістю між ними фактично відбувся, крім цього, відповідач вже сплатив позивачу компенсацію за 1/2 частку транспортного засобу в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, тому стягувати компенсацію є безпідставним та необгрунтованим. Суд відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність нез`явившихся учасників за наявними доказами справи. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 31 серпня 2002 року між сторонами укладено шлюб. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 15 квітня 2014 року придбано автомобіль «IKCO SAMAND», 2008 року випуску, державний номер « [NUMBER] », номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Також судом встановлено, що рішенням Чугуївсього міського суду Харківської області від 11.10.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час судовго розгляду сторони не заперечували факту придбання спірного транспортного засобу за час шлюбу, що в силу ст. 61 ЦПК УКраїни є обставиною, що не підлягає доведенню у зв"язку з її визнанням сторонами, а в ході судового розгляду не надано доказів, що транспортний засіб є виключною власністю одного з подружжя. Враховуючи вищезазначене, право спільної сумісної власності на транспортний засіб призюмується. Таким чином, спірний автомобіль «IKCO SAMAND», 2008 року випуску, державний номер « [NUMBER] », номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] набуто за час шлюбу. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (чч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України). Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки «IKCO SAMAND», 2008 року випуску, державний номер « [NUMBER] », номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] знаходиться в користуванні третьої особи. Позивач [PERSON] погоджується на отримання грошової компенсації за 1/2 частку вартості зазначеного автомобіля. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частиною 2ст. 183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст.ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. З пояснень сторін встановлено, що дійсно [PERSON] сплатив [PERSON] в якості компенсації Ѕ частини вартості спірного транспортного засобу гроші в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, факт отримання зазначеної суми коштів позивач підтверджує, але наполягає на тому, що зазначена сума мала інше цільове призначення, а саме була надана відповідачем для отримання будівельних матеріалів. Враховуючи те, що жодних домовленостей між ними щодо розподілу спільного майна не досягнуто, тому суд виходить з положень п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. При цьому, суд зауважує, що в даному випадку внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми не має місця, оскільки позивач не просить присудити грошову компенсацію за автомобіль другому із подружжя - відповідачу [PERSON] та погоджується на грошову компенсацію вартості частки, замість визнання ідеальних часток за собою. З урахуванням досліджених доказів судом встановлено, що вартість транспортного засобу марки «IKCO SAMAND», 2008 року випуску, державний номер « [NUMBER] », складає 127 700 (сто двадцять сім тисяч сімсот) гривень 00 копійок, тобто 1/2 частина вартості зазначеного автомобіля становить 63 850, 00 (шістдесят три тисячі вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок). Враховуючи те, що відповідачем було сплачено на користь позивача в якості компенсації Ѕ частини вартості спірного майна гроші в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок), що позивач підтвердила, але заперечує стосовно цільового призначення сплачених грошей, суд вважає, що залишок суми компенсації складає 13 8500, 00 (тринадцять тисяч гривень вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок), а саме 63850, 00 (1/2 частина від вартості автомобіля) - 50000,00 (сума сплачена відповідачем на користь позивача)=13 850,00 (залишок суми, яка належить стягненню з відповідача на користь позивача). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує судові витрати позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial