Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 вересня 1998 року на ім`я [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що 30 вересня 1998 року вона отримала свідоцтво про право власності на житло (квартири, загальною площею 44,7 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ). В даному свідоцтві її ім`я зазначено, як [PERSON] , що не відповідає імені, зазначеному в паспорті громадянина України, а саме: « [PERSON] ». В січні 2021 року вона з метою державної реєстрації звернулась до державного реєстратора Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, однак, отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 56129074 від 13 січня 2021 року. Підставою для відмови було те, що у свідоцтві від 30 вересня 1998 року вона зазначена, як [PERSON] , а із заявою щодо реєстрації права власності звернулась [PERSON] . Тобто, в даному випадку, наявна помилка перешкоджає їй внести відомості до державного реєстру на нерухоме майно Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області. Таким чином, з урахуванням наявних розбіжностей, вона змушена звернутися до суду для встановлення даного факту, який має юридичне значення для неї, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки. В судове засідання заявниця не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні заяви наполягала та просила суд її задовольнити (а.с.18). Заінтересована особа - [PERSON] - в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності (а.с.19). Представник Виконавчого комітету Нікопольської міської ради в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та проти задоволення позову не заперечує (а.с.16). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м.Нікополі Дніпропетровської області, про що свідчить паспорт серії [NUMBER] , виданий 05 червня 2002 року Нікопольським ГО УМВД України в Дніпропетровській області (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, а саме: довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру від 18 листопада 2002 року, пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 17 грудня 2003 року, прізвище, ім`я та по батькові заявниці зазначено як « [PERSON] » (а.с.6). Однак, в свідоцтві про право власності на житло (квартири, загальною площею 44,7 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ) її ім`я зазначено, як [PERSON] , що не відповідає імені, зазначеному в паспорті громадянина України. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що розбіжності в написані імені заявниці в свідоцтві про право власності на житло є наявними («Наталья», хоча у паспорті, картці фізичної особи - платника податків, пенсійному посвідченні зазначено « [PERSON] »), суд вважає, що вони є суттєвими, допущені описки є очевидними і перешкоджають заявниці у повному обсязі користуватися своїми майновими та немайновими правами, а тому не викликає сумніву факт, що вищевказаний документ належить [PERSON] . За таких обставин, заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved