Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

1 червня 2014 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, що був зареєстрований 1 серпня 2003 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції між нею та [PERSON] (актовий запис № 1082), від якого вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу у розмірі 243,60 грн. та аліменти для утримання їх спільної неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, оскільки, [PERSON] добровільно не бере участі в утриманні дочки, яка проживає разом з нею і потребує постійного догляду та матеріальних витрат тощо. Позивач посилається також на те, що вони з відповідачем мають різні характери, погляди на життя та сімейні відносини. Це призвело до того, що вони тривалий час не проживають як родина, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків, на думку позивача, сім»я розпалася остаточно та примирення є неможливим. В судове засідання позивач не з'явилася. Від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій він зазначив, що позовні вимоги свого довірителя підтримує повністю. Відповідач до суду не з"явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій він зазначив, що позовні вимоги визнає повністю. За таких обставин суд має можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Встановлено, що сторони не проживають разом як родина, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, на протязі тривалого часу подружжю не вдалося відновити сімейні стосунки, а тому, суд приходить до висновку, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сім»я розпалася остаточно і її збереження є неможливим. Зі змісту копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], і відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України, рівною мірою зобов'язані її утримувати до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК, суд визначає розмір аліментів на неповнолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: - стан здоров"я та матеріальне становище дітей; - стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на користь позивача для утримання дитини, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Тобто, однією з умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу. Враховуючи викладене та зобов'язання обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги, суд враховує і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоров'я або за іншими підставами не спроможний надавати матеріальної допомоги на утримання свого неповнолітнього сина. Ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на 2014 рік в Україні встановлюється Законом "Про Державний бюджет на 2014 рік" за поданням Мінфіну України (зареєстровано у парламенті за № 3000). З огляду на викладене та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому, відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, з урахуванням, що обоє батьки зобов'язані нести обов'язок утримання дитини. Суд, враховуючи інтереси малолітньої дитини, залишає її на подальше проживання з матір'ю, що, відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, не впливає на обсяг прав батьків і не звільняє від обов'язків щодо неї. Згідно до ст. 88 ЦПК України, суд задовольняє вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на її користь понесених нею судових витрат, а також, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру. На підставі викладеного та

Outcome: approved