Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори [PERSON], про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 червня 2015 року помер батько позивача [PERSON], останнє місце проживання якої було: с. Сасово, вул. Гагаріна 53. За час свого життя батько позивача [PERSON] залишив заповіт посвідчений секретарем виконкому Сасівської сільської ради, Виноградівського району Закарпатської області (копія додається), згідно якого все належне йому майно заповів своєму сину, позивачу [PERSON] Позивач вказує, що після смерті батька він прийняв спадщину, оскільки з моменту народження і по даний час проживає в спадковому будинку, а також у визначений законом строк одноосібно подав письмову заяву до державного нотаріуса Виноградівського нотаріального округу про прийняття спадщини за заповітом. В усній формі державним нотаріусом було надано роз'яснення-відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок в с. Сасово, вул. Гагаріна 53, Виноградівського району, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, які за життя спадкодавцем виготовлено не було. Відповідачем по праві є дружина спадкодавця та мати позивача [PERSON], яка спадщину не прийняла, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Інших спадкоємців немає. У звязку з цим позивач змушений звернутися до суду із позовом про визнання за ним права власності на спадковий будинок в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою про день, час та місце проведення судового засідання належним чином, в судове засідання не зявилася, однак подала через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої вимоги позивача визнає, проти задоволення таких не заперечує та просить суд розглянути справу у її відсутність. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача державний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] будучи повідомленою про день, час та місце проведення судового засідання належним чином, в судове засідання також не зявилася, заяв, клопотань від неї не надходило. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві. Крім цього згідно ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання нею позову прийнято судом. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 30 червня 2015 року помер батько позивача [PERSON], останнє місце проживання якої було: с. Сасово, вул. Гагаріна, 53, Виноградівського району. Після смерті батька позивача відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований в с. Сасово, вул. Гагаріна, 53, Виноградівського району. Заповітом, посвідченим секретарем виконкому Сасівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області 08.06.2015 року, спадкодавець [PERSON] все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він матиме за законом право, заповів своєму сину, позивачу по справі [PERSON]. Заповіт заповідачем не змінений і не скасований, що стверджується відміткою на тексті заповіту. Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом. Крім позивача спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є дружина спадкодавця та мати позивача [PERSON], яка спадщину не прийняла, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася та не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем, що стверджується письмовою заявою відповідача від 12.11.2018 року. Інших спадкоємців немає. Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд констатує, що позивач після смерті батька спадщину прийняв так як на протязі встановлено законом шестимісячного строку подав до державного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу заяву про прийняття спадщини, а також прийняв спадщину і на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, так як з народження, в тому числі й на час відкриття спадщини, проживав зі спадкодавцем в спадковому житловому будинку, що стверджується довідкою Сасівської сільської ради за № 850 від 22.11.2018 року. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3\~що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає\~ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу\~встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23\~Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Після звернення до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в усній формі державним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу було надано роз'яснення-відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за\~заповітом\~і\~за законом\~можуть бути\~фізичні особи, які є живими на час\~відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч. 1\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.2 ст 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно довідки виконкому Сасівської сільської ради Виноградівського району №693 від 04.10.2018 року будинок, який розташований за адресою: с. Сасово, вул. Гагаріна, 53, Виноградівського району на підставі погосподарської книги № 13, особовий рахунок № 01-0513-1 рахується за [PERSON], який помер 30.06.2015 року. Згідно довідки КП «Виноградівського РБТІ» житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Сасово, вул. Гагаріна, 53, Виноградівського району будівництвом завершений та на підставі довідки Сасівської сільської ради Виноградівського району від 04.10.2018 року за №693 рахується за [PERSON] Згідно архівних даних КП Виноградівське РБТІ станом на 01.01.2013 р. правовстановлюючих документів на житловий будинок не оформлено. \~ \~ \~ \~Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703\~(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved