Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

В березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Качалівської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у грудні 2011 р. померла його баба [PERSON] . За життя баба набула право на земельну частку (пай) площею 0,6143 га та виготовила Державний акт на право власності на земельну ділянку ( ріллю) площею 3,2340 га, що знаходиться на території Качалівської сільської ради .Відповідно до заповіту від 23.12.1983 р., баба заповідала все своє майно позивачу. Він як спадкоємець успадкував вказану земельну ділянку та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07.08.2012 р. Окрім того, бабі , відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) , належать розпайовані пасовище та сіножаті , які позивачем не успадковані через відсутність правовстановлюючого документа на земельну частку (пай). Позивач має намір успадкувати сіножаті та пасовища , однак нотаріус відмовив йому у оформленні спадкових прав через відсутність правовстановлюючого документа . У судове засідання позивач не з`явився ,подав заяву слухати справу у його відсутність, позов просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував, просив вирішити справу на розсуд суду . Суд, вивчивши матеріали справи , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] [PERSON] має право на земельну частку (пай) розміром 4,3 в умовних кадастрових гектарах у землі ,яка перебуває у колективній власності колишнього КСП « Агрофірма Мурафська «. Як свідчить довідка відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 18.03.2019 р., розпорядженням голови Краснокутської РДА від 18.07.2012 р. №230 , [PERSON] виділено в натурі (на місцевості) земельні частки (паї) реформованого КСП « АФ Мурафська» на території Качалівської та Мурафської сільських рад в розмірі 0,6143 га , в тому числі : земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,1437 га пасовища , земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,4706 га сіножаті , відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП « АФ Мурафська « серії [NUMBER] . За життя [PERSON] виготовила Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , ріллю площею 3,2340 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що знаходиться на території Качалівської сільської ради. [PERSON] [INFO] померла , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно заповіту , посвідченого секретарем Качалівської сільської ради від 13.12.1983 р., все своє майно [PERSON] на випадок смерті заповідала онуку [PERSON] . Позивач після смерті [PERSON] своєчасно звернувся до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщини , де була заведена спадкова справа № 202/2012 .З свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори від 07.08.2012 року вбачається , що [PERSON] успадкував після [PERSON] земельну ділянку площею 3,2340 га, розташованої на території Качалівської сільської ради , наданої для товарного сільськогосподарського виробництва , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини... У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Статтею 1223 ЦК України передбачено право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Позивач повторно звернувся до Краснокутської ДНК з приводу оформлення спадщини , але постановою державного нотаріуса від 21.03.2019 р. , [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Оголошенням в газеті « Промінь» від 13 від 28.03.2019 р. підтверджується , що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданий на ім`я [PERSON] втрачений і його слід вважати недійсним. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1 ст.125 ЗК України. Відповідно дост.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.ч.1,2 ст.78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Право [PERSON] на земельну частку (пай)- пасовища та сіножаті в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що надало позивачу, в порядку ст.3 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав . Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як він надав суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved