Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та уточненим позовом до ТОВ «ЛКМЗ» про стягнення заборгованості заробітної плати, компенсацію її втрати у зв`язку зі зміною індексу цін та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 26.07.1977 року він перебуває в трудових відносинах з відповідачем та на цей час працює у інструментальному виробництві на посаді різьбошліфувальника. Впродовж року утворилась заборгованість з виплати заробітної плати. Зазначив, що відповідно до п.5.21 Колективного договору на 2019 рік, який має чинність в 2020 році, адміністрація TOB «ЛКМЗ» та Профспілковий комітет єдиної первинної профспілкової організації «ЛКМЗ», мали домовленість, що заробітна плата повинна виплачуватись 7 числа, кінцевий розрахунок за попередній місяць і 22 числа - аванс поточного місяця. Позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовими вимогами щодо виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифи на послуги, проте відповідач відповіді не надав, у зв`язку з чим для захисту свого порушеного права звернувся до фахівця права та уклав договір про надання правової допомоги. 01.09.2020 року його представник звертався з адвокатським запитом до відповідача про надання інформації щодо заборгованості у виплаті заробітної плати, але відповіді не отримав. Крім того зауважив, що у зв`язку з невиплатою заробітної плати він та члени родини залишаються без засобів існування, таким чином діями відповідача йому заподіяна моральна шкода. Враховуючи викладене просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості заробітної плати-45779,54 грн., компенсацію її втрати у зв`язку зі зміною індексу цін в розмірі 941,08 грн., та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні уточнили позовні вимоги, та з урахуванням частково виплаченої за час судового розгляду справи заборгованості із заробітної плати, просили стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості із заробітної плати- 11738,80 грн., компенсацію її втрати у зв`язку зі зміною індексу цін в розмірі 941,08 грн., та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Крім того, пояснили, що позивач зазнає моральних страждань, оскільки відповідач вже тривалий час не виплачує йому заробітну плату та виплати, передбачені чинним законодавством. Представник відповідача надала відзив на позов(а.с. 39-42), за змістом якого проти позовних вимог заперечувала частково, зазначила, що відповідно до довідки TOB «Лозівський ковальсько-механічний завод» від 10.11.2020р. № б/н [PERSON] , різьбошліфувальник 5р ІП у TOB «ЛKM3», станом на 19.10.2020р. заборгованість по зарплаті становила - 45628,51грн., з урахуванням індексації, станом на 10.11.2020р. заборгованість по зарплаті склала - 42771,65 грн. з урахуванням індексації. На теперішній час заборгованість по заробітній платі виплачувалася і виплачується частинами кожного місяця по чотири рази. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди зазначила, що в позовній заяві всупереч вимоги, закріпленої у п.п.3,5 ч.3 ст. 175 ЦПК України, не міститься виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди з відповідача, не зазначено доказів, що підтверджують підстави стягнення моральної шкоди, не обґрунтовано розрахунок суми моральної шкоди. Заперечувала проти визначеного позивачем розміру моральної шкоди та вважала його не обґрунтованим, не розумним, не виваженим та несправедливим. Визнала, що станом на 12.11.2020 заборгованість по заробітній платі [PERSON] з індексом зростання цін становить 42771,65 грн. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати заробітної плати зі зміною індексу цін та стягнення моральної шкоди, судовий збір та витрати на правничу допомогу просила покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та зазначила, що станом н 11.02.2021 року заборгованість відповідача із заробітної плати позивачу становить 11738,80 грн. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що позивач перебуває в трудових відносинах з відповідачем, що не оспорювалося сторонами та підтверджено копією трудової книжки позивача(а.с. 9-17). Згідно копій розрахункових листків [PERSON] , різьбошліфувальника 5 розряду за березнь 2020, останньому всього нараховано 213,21 грн., всього утримано 41,58 грн., до виплати за місяць 171,63 грн.; за квітень 2020 йому всього нараховано 9056,70 грн., всього утримано 1966,06 грн., до виплати за місяць 7090,64 грн.; за травень 2020- всього нараховано 11555,90 грн., всього утримано 2403,40 грн., до виплати за місяць 9152,50 грн.; за червень 2020- всього нараховано 10534,84 грн., всього утримано 2054,29 грн., до виплати за місяць 8480,55 грн.; за липень 2020- всього нараховано 9749,37 грн., всього утримано 2001,13 грн., до виплати за місяць 7748,24 грн.; за серпень 2020-всього нараховано 6942,53 грн., всього утримано 1353,80 грн., до виплати за місяць 5588,73 грн.; за вересень 2020- всього нараховано 9375,46 грн., всього утримано 1828,21 грн., до виплати за місяць 7547,25 грн. (а.с.6,27). Відповідно до довідок TOB «Лозівський ковальсько-механічний завод» від 10.11.2020р. № б/н та від 10.02.2021 вих.№ 44/563 [PERSON] , різьбошліфувальник 5р ІП у TOB «JIKM3», сума невиплаченої заробітної плати склала: станом на 19.10.2020р. - 45628,51 грн., станом на 10.11.2020р. заборгованість по зарплаті склала - 42771,65 грн.(а.с.47), станом на 09.02.2021 р.-11738,80 грн.( в т. ч. серпень 2020-4191,55 грн., вересень 2020-7547,25 грн.). Згідно копій платіжних доручень ТОВ «ЛКМЗ» № 2610 від 23.10.2020, № 2766 від 30.10.2020, № 2827 від 06.11.2020, № 60 від 15.01.2021, № 138 від 22.01.2021, № 217 від 28.01.2021, № 276 від 28.01.2021, № 391 від 05.02.2021, № 510 від 05.02.2021 відповідачем перераховувалися грошові кошти із зазначенням платежів: перерахована з/плата співробітників за березень, квітень, червень, липень, серпень 2020 за договором № 18150 від 30.05.13 (а.с. 48,50,52). Згідно копій зведених відомостей на перерахування заробітної плати та інших виплат ТОВ «ЛКМЗ» березень 2020 -серпень 2020, відповідно до Договору про обслуговування зарплатного проекту № ЗП-18150 від 30.05.2013 відповідач просив здійснити зарахування отриманих грошових коштів на картковий рахунок [PERSON] в сумі 20,60 грн., в сумі 1418,13 грн., в сумі 1418,13 грн., в сумі- 1271,95 грн., в сумі- 2120,22 грн., в сумі- 1272,13 грн., в сумі- 1937,06 грн., в сумі- 5811,18 грн., в сумі- 1397,18 грн (а.с. 49,51,53). З копії довідки про склад сім`ї або зареєстрований в житловому приміщенні/осіб від 21.08.2020 року, виданої головою ОСББ «Прогрес 3-22», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Адвокат Шаповал Л.І. в інтересах [PERSON] звертався до генерального директора ТОВ «ЛКМЗ» з адвокатським запитом щодо отримання інформації про причини порушення трудового права працівника, добровільного усунення порушень законодавства про працю у частині виплати заборгованої заробітної плати та розмір заборгованості [PERSON] , що підтверджується копією адвокатського запиту №313 від 28.08.2020 року, на підтвердження надіслання запиту надано копії фіскальних чеків (а.с.7-8). Відповіді на вказаний адвокатський запит не надійшло. В ст. 115 КЗпП і ст. 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Ці вимоги стосуються всіх роботодавців - як юридичних осіб, так і фізичних осіб - підприємців. Частиною другою статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Відповідач виплачує заробітну плату позивачу несвоєчасно та не в повному обсязі. За час судового провадження у справі відповідач частково сплачував позивачу заборгованість по заробітній платі, в результаті чого станом на дату винесення судового рішення по справі, заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати становить 11738, 80 грн. Вказана обставина не заперечувалася позивачем та його представником в судовому засіданні. Таким чином, уточнена позовна вимога про стягнення заборгованості із заробітної плати підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини шостої статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Тобто компенсації підлягають грошові доходи населення разом із сумою індексації, що отримані у гривнях на території України та не мають разового характеру. Конституційний Суд України, у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (пункт 2.2.), працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців (пункт 2.3.). Статтею першою Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У випадку затримки виплати заробітної плати працівник має право відповідно до ст. 34 Закону «Про оплату праці» звертатись до роботодавця з метою компенсування втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги. Згідно із Законом «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання провадиться компенсація втрати частини заробітної плати своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця. У разі, якщо власник, або уповноважений ним орган, чи особа, відмовиться виплачувати компенсацію, працівник має право звернутися з позовом до суду про стягнення цієї компенсації. В силу ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо. На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Відповідно до ст.ст.3,4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). При цьому, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до ст.1 Порядку №159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У свою чергу Порядок № 159 визначає, що сума компенсації обчислюється наступним чином: як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що, виплачуючи частково заборгованість по заробітній платі позивачу, відповідачем провадиться компенсація втрати частини його заробітної плати у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМУ від 21 лютого 2001р. №159, та виплати позивачу відповідач проводить вже з урахуванням вказаної компенсації. Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти надання часу представнику відповідача для підготовки довідки із заборгованості та виплати заробітної плати позивача з розшифровкою та із зазначенням, зокрема, компенсаційних нарахувань та виплат втрати частини його заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Клопотань від учасників справи про витребування вищевказаної інформації-не надходило. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач, виплачуючи частково заборгованість із заробітної плати позивачу, не проводить компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, позивачем надано не було. Таким чином позовна вимога в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, задоволенню не підлягає, зважаючи на вищезазначені положення ст.ст.3,4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі №910/4518/16). Судом встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем, та з копії довідки про склад сім`ї та з пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, вбачається, що він має сім`ю та на час звернення з позовом до суду з причини несвоєчасної виплати йому відповідачем заробітної плати, перебував та наразі перебуває в скрутному матеріальному становищі. З урахуванням також і вказаних обставин, суд вважає, що несплата судового збору за позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, не є підставою для відмови в задоволенні цих позовних вимог. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило позивача, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню частково з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що після пред`явлення позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, відповідачем частково виплачувалася вказана заборгованість, що позивачем не заперечувалося, у зв`язку з чим останній зменшив розмір вказаної позовної вимоги на суму сплаченої заборгованості. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд дійшов прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 500,00 грн., та вважає вказану суму достатньою для сприяння відновленню порушених прав позивача. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 924,88 грн., який складається з позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати 840,80 грн. та моральної шкоди 84,08 грн.= 500 грн.(розмір задоволених позовних вимог) х 840,80 грн. (сума судового збору, що підлягала до сплати) / 5000 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 84,08 грн.

Outcome: partial