Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Баранової Жанни Володимирівни, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, що не заявляє вимог щодо предмета спору Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитро Андрійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовано тим, що 12.02.2016 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Барановою Жанною Володимирівною було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 9, про стягнення з позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту №08/300/41 від 01.08.2008 року, яка станом на 12.02.2016 року становить заборгованість по відсотках 58385,72 доларів США, заборгованість по кредиту 151433,61 доларів США, всього на загальну суму - 209819, 33 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2016 року становить - 5472857,74 гривень, та понесені ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по вчиненню виконавчого напису в розмірі 25000 гривень. При цьому у виконавчому написі нотаріуса зазначено, що «Строк за який" проводиться стягнення, становить по 12.02.2016 року». На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем Закарпатського виконавчого округу Ярошевським Д.А., було відкрито виконавче провадження № 57288017 про стягнення з [PERSON] вказаних вище сум. Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, через його невідповідність вимогам ст.ст.88, 89 Закону України «Про нотаріат». Зокрема, позивач зазначає, що відповідно до п.п.4.4 Кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених в п.п.3.3.7, 3.3.8 Договору , протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Дане положення Кредитного Договору сторонами не змінювались. Тому позивач вважає, що строк користування кредитними коштами (термін кредитування) за вказаним вище Кредитним договором закінчився, умови Кредитного договору щодо обов`язку щомісячної сплати тіла кредиту та відсотків за його користування припинилися, як і цей обов`язок [PERSON] , натомість, в останнього виник обов`язок протягом одного робочого дня (з якого моменту, в Договорі не зазначено) погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Позивач стверджує, що вже понад сім років Позичальником особисто жодних погашень кредитних зобов`язань внаслідок суттєвого погіршення майнового стану не проводилось. Крім того, позивач зазначає, що кредит, який було надано Банком позичальнику [PERSON] , був споживчим, оскільки виданий з метою придбання нерухомості, а придбання нерухомості здійснювалось ним частково із залученням кредитних коштів. Отже, на відносини між Банком та Позивачем поширюється дія положень Закону України «Про захист прав споживачів» , в його редакції на момент виникнення спірних правовідносин, що узгоджується з висновком Конституційного Суду України, висловленим у рішенні від 10.11.2011 року № 15-рп/2011. У відповідності до п.7 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній для даних правовідносин) кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Позивач вважає, що за кредитом, виданим Леньо П [PERSON] С. згідно кредитного договору від 01.08.2008 року, строк давності минув. Так, позивач переконаний, що для ПАТ «Укрсоцбанк», як кредитора, перебіг загального трирічного строку позовної давності для звернення з вимогою до [PERSON] про стягнення суми кредитної заборгованості за вказаним вище Кредитним договором розпочався понад сім років тому, оскільки момент вимоги прямо визначено умовами кредитного договору (п.п.4.4). А саме, згідно із умовами кредитного договору позичальник був зобов`язаний щомісячно повертати кредит та відсотки за користування кредитними коштами, а у випадку порушення зобов`язання більш ніж на 90 календарних днів - одноразовим платежем по залишку тіла кредиту, відсотків за фактичне використання та нарахованих штрафних санкцій. У зв`язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору щодо повернення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами більш ніж на 90 календарних днів, у банку відповідно до п.п.3.2.3, 4.4 Кредитного договору виникло право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, більш, як сім років тому, оскільки змінився строк кредитування. Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Також, позивач заявив, що визначена стягувачем за виконавчим написом заборгованість не є безспірною. Твердження обґрунтовує тим, що право Кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припинилося у зв`язку зі спливом строку кредитування ще понад сім років тому у зв`язку із припиненням строку кредитування на підставі п.4.4. Кредитного договору. Так, відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 (п. 3.2 Порядку), відповідно до п.2 якого такими документами є: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Позивач звертає увагу на те, що в оспореному виконавчому написі нотаріуса зазначено, що «Строк, за який проводиться стягнення, становить по 12 лютого 2016 року». Так, у відповідності до ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі нотаріуса, серед іншого, має зазначатись строк, за який проводиться стягнення, а згідно норм ст.251-253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Таким чином, формулювання «по 12 лютого 2016 року» не відповідає вимогам цивільного законодавства до визначення строків. Незазначення строку, за який проводиться стягнення, на переконання позивача означає, що нотаріус не перевірила безспірність вимоги та давність її виникнення. Відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» подано відзив на позовну заяву. ПАТ «Укрсоцбанк» заперечує проти задоволення позову, мотивуючи свою позицію тим, що п.4.4 Кредитного договору, на який посилається позивач, де зазначено, що «у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених в п.п.3.3.7 ,3.3.8 Договором, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив...», викладено не в такій редакції. Дане положення викладене в п. 4.5 кредитного договору. Крім того, ПАТ «Укрсоцбанк» заявляє, що даний пункт сторонами договору змінено. Так, 21.07.2009 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 2 про внесення змін до Договору Кредиту № 08/300/41 від 01.08.2008 року, відповідно до якої сторонами погоджено, що термін дії договору -30.07.2027 року. ( п. 1.1.1 дод. Угоди). Крім цього, слід взяти до уваги, що сторонами змінено п. 4.5 ( на який посилається Позивач), та викладено його в наступній редакції « сторони домовились, що у разі порушення Позичальником строків сплати процентів , визначених п. 1.1 Договору та/або Кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 90 календарних днів Кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення Позичальнику, а Позичальник в свою чергу зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезгаданого письмового повідомлення Кредитора», тобто чітко встановлено, що строк відраховується з моменту отримання Позичальником повідомлення про дострокове погашення кредиту. На цій підставі ПАТ «Укрсоцбанк» заперечує твердження позивача про те, що строк користування кредитом вважається таким, що сплив на підставі вищевказаного пункту договору. Крім того, ПАТ «Укрсоцбанк» вважає, що дія Кредитного договору - до 30.07.2027 року. Вчинення виконавчого напису - це є позасудовий порядок захисту права кредитора, а Позивач посилається на ст. 256 ЦК України, яка визначає строк позовної давності , в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Отже, оскільки строк позовної давності відповідно до ст.. 256 ЦК України і строк, в межах якого нотаріус вчиняє виконавчі написи не є тотожними поняттями і відрізняють по своїй природі, а також регулюються різними нормами Закону, то застосування строку позовної давності по ст.256 ЦК Украйни не може бути застосовано судом в цій справі. ПАТ Укрсоцбанк переконаний, що відповідно до визначеної законом процедури вчинення виконавчого напису, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому посилання Позивача щодо відсутності безспірності заборгованості є безпідставним. Відповідач приватний нотаріус Баранова Ж.В. подала відзив на позов, у якому заперечила проти задоволення позовних вимог [PERSON] , мотивуючи свою позицію тим, що згідно підпункту 3.1. пункту 3 глави 16 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Кабінетом Міністрів України від 22.02.2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У відповідності до підпункту 3.2. пункту 3 глави 16 Розділу II вказаного Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. У відповідності до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису на кредитному договорі, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Для одержання вищевказаного виконавчого напису ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з відповідною заявою, до якої було додано: оригінал та дві копії Договору кредиту №08/300/41 від 01 серпня 2008 року; оригінал та дві копії додаткової угоди №1 від 20 жовтня 2008 року; оригінал та дві копії додаткової угоди №2 від 21 липня 2009 року: копію вимоги про усунення порушень зобов`язання; копія поштового повідомлення про вручення поштового відправлення та виписку по рахунках заборгованості [PERSON] ПАТ «Укрсоцбанк» було надано всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, перелічені вищевказаним Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Як зазначив ВСУ в постанові від 05.07.2017 року, №6-887цс17, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Щодо спливу строку позовної давності на час вчинення виконавчого напису приватний нотаріус Баранова Ж.В. підтримала позицію відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», згідно якої сторони змінили умови дострокового погашення кредиту, уклавши 21 липня 2009 року відповідну додаткову угоду, а вимоги про повне дострокове погашення кредиту ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] не надсилав. Позивач подав відповідь на відзив ПАТ «Укрсоцбанк» та приватного нотаріуса Баранової Ж.В. Позивач не погоджується із позиціями відповідачів, звертаючи увагу суду на наступне. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 (п. 3.2 Порядку), відповідно до п.2 якого такими документами є: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Позивач заявляє, що подана Банком нотаріусу виписка з рахунка боржника за своїми реквізитами не відповідає вимогам Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Нацбанку України № 254 від 18.06.2003 року Так, із заяви ПАТ «Укрсоцбанк» № 02/16-7 про вчинення виконавчого напису на Договорі кредиту № 08/300/41 вбачається, що всупереч вимог пп. 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису в ній не зазначено номери рахунків боржника в банках та кредитних установах. В заяві про вчинення виконавчого напису, яку було подано Банком приватному нотаріусу вказано строк, за який виникла заборгованість та проводиться стягнення з 01.08.2008 року по 12.02.2016 року, тобто більш, ніж за 7 років і шість місяців, і тільки це вже могло бути підставою для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме, наявність підстав, які визначені в ст.88 ЗУ «Про нотаріат» - з дня виникнення у Стягувача права вимоги минуло більше трьох років. Якщо ж конкретизувати, коли саме у кредитора виникло право вимоги до [PERSON] і чи не пройшло з цього моменту більше трьох років, то з наведеного вище випливає, що право вимоги про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором виникло у Банку 18.01.2012 року і трирічний строк, який визначено в ст.88 ЗУ «Про нотаріат», відповідно сплив 18.01.2015 року (або 18.02.2015 року, якщо рахувати момент виникнення вимоги у кредитора після спливу 30 днів, які він надав позичальнику на усунення порушень зобов`язання), а заяву про вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Барановою Ж.В. про стягнення з [PERSON] всієї суми заборгованості за кредитним договором № 08/300/41 було подано 12.02.2016 року, тобто майже через рік після закінчення цього строку. Підсумовуючи, позивач зазначає, що підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є: порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису - недотримання вимог ст.ст.87, 88, 89 ЗУ «Про нотаріат», пп.2.1, 2.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, пп.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 - вчинення виконавчого напису на підставі документів, які не відповідають вимогам та формі, визначеній законодавчими актами, за вимогами, по яким минув трирічний строк. неправомірність вимог стягувача в частині розміру заборгованості та у зв`язку із спливом строків давності за вимогами в повному обсязі, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Пояснень по суті позовних вимог від третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору приватного виконавця Закарпатського виконавчого округу Ярошевського Д.А. до суду не надходило. В судове засідання учасники справи не з`явилися на судовий розгляд, будучи належним чином своєчасно повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання. Від усіх учасників справи надійшли письмові заяви, у яких вони просять провести судовий розгляд справи без їх участі. Суд, ознайомившись із поясненнями учасників справи, викладеними у позовній заяві, відзивах та відповіді на відзиви, дослідивши подані учасниками справи письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків. Суд встановив, що 01.08.2008 року у м.Виноградів між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та фізичною особою [PERSON] (позичальник) було укладено Договір кредиту №08/300/41 (далі Договір кредиту) про надання кредитором позичальнику грошових коштів на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 140 тисяч доларів США зі сплатою 13,5% процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в Додатку №1 до Договору. Порядок погашення кредиту визначено до 25 числа кожного місяця, починаючи із серпня 2008 року (останній платіж 30 липня 2027 року) та з кінцевим терміном повернення заборгованості по Кредиту до 30 липня 2027 року. (а.с.19-27) 20 жовтня 2008 року сторони Договору уклали Додаткову угоду №1 до Договору кредиту про зміну процентної ставки. (а.с.28) 21.07.2009 року Договору уклали Додаткову угоду №2 до Договору кредиту про зміну умов кредитування в частині збільшення суми кредитування та зміни щомісячних платежів; а також в частині встановлення відповідальності позичальника за порушення строків сплати процентів та/або погашення кредиту більші ніж на 30 календарних днів (п.3 Додаткової угоди №2).(а.с.29-30, 66-66зв) Кредитор зобов`язання з надання грошових коштів за кредитним договором та Додатковими угодами виконав, що не заперечувалося позивачем та іншими учасниками справи. Встановлено, що позичальник [PERSON] у зв`язку із погіршенням фінансового становища через економічну кризу, що розпочалась восени 2008 року, допускав прострочення виконання грошових зобов`язань за Договором кредиту. Крім того, [PERSON] взагалі не здійснював сплату процентів та не погашав кредит протягом останніх семи років. Дані обставини, на які посилається позивач, не заперечена і не спростована відповідачами, та підтверджується поданими учасниками справи письмовими доказами (а.с.93, 96). 12.02.2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Баранової Ж.В. із заявою про вчинення виконавчого напису на Договорі кредиту №08/300/41, укладеному 01.08.2008 року із [PERSON] , з метою погашення перед ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості [PERSON] за Договором кредиту у загальному розмірі 209819,33 доларів США. Строк, за який виникла заборгованість та провадиться стягнення визначено з 01.08.2008 року по 12.02.2016 року. До заяви додано: Договір кредиту та дві Додаткові угоди, копії вимоги про усунення порушень зобов`язання та поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, виписка по рахунках заборгованості [PERSON] (а.с.84) 12.02.2016 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Барановою Жанною Володимирівною на підставі вищевказаної заяви було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 9, про стягнення з позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту №08/300/41 від 01.08.2008 року, яка станом на 12.02.2016 року становить заборгованість по відсотках 58385,72 доларів США, заборгованість по кредиту 151433,61 доларів США, всього на загальну суму - 209819, 33 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2016 року становить - 5472857,74 гривень, та понесені ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по вчиненню виконавчого напису в розмірі 25000 гривень. Зазначено строк, за який проводиться стягнення - «Строк за який проводиться стягнення, становить по 12.02.2016 року».(а.с.17-18) На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем Закарпатського виконавчого округу Ярошевським Д.А., було відкрито виконавче провадження № 57288017 про стягнення з [PERSON] вказаних вище сум.(а.с.9-10, 15) Не погоджуючись із правомірністю стягнення за виконавчим написом, позивач заявив про невідповідність оспорюваного виконавчого напису вимогам ст.ст.88,89 ЗУ «Про нотаріат», а саме невиконання нотаріусом вимоги закону щодо перевірки безспірності заборгованості, перевірки трирічного строку давності виникнення права вимоги, невідповідність зазначеного у виконавчому написі строку, за який проводиться стягнення, вимогам цивільного закону щодо визначення строків у цивільному праві. Так, позивач стверджує, що строк користування кредитом вважається таким, що сплив щонайменше сім років тому. Даний аргумент позивач обґрунтовує тим, що відповідно до п.п.4.4 Кредитного договору встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених в п.п.3.3.7, 3.3.8 Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Позивач трактує пункт Договору, на який посилається (п.п.4.4.), таким чином, що з дня, наступного після невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених в п.п.3.3.7, 3.3.8 Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів (це 91 календарний день), припиняються обов`язки позичальника погашати кредит та сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів, а натомість, на підставі п.п.4.4. Договору виникає обов`язок протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Відповідно, позивач вважає цей день моментом виникнення на підставі п.п.4.4. Договору кредиту права вимоги кредитора до позичальника «погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню)». Крім того, позивач оспорює розмір нарахованої заборгованості по процентах за користування кредитом і вказує на те, що у зв`язку зі спливом строку користування кредитом на підставі п.п.4.4. Договору та припиненням на підставі п.п.4.4. обов`язків позичальника погашати кредит щомісячно частинами та сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів нарахування процентів за користування кредитом повинно було бути припиненим. Також позивач вважає таким, що не відповідає вимогам закону, зазначення у виконавчому написі строку, за який проводиться стягнення. Так нотаріусом зазначено : «Строк, за який проводиться стягнення, становить по 12 лютого 2016 року», що не відповідає вимогам до визначення строків, встановлених ст.ст.251-253 ЦК України. Заперечуючи проти обґрунтованості доводів позивача, відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» стверджує, що Додатковою угодою №2, укладеною між сторонами Кредитного договору 21.07.2009 року, внесено зміни у умови кредитування та пунктом 1.1. встановлено кінцевий термін погашення заборгованості до 30 липня 2027 року, а договірне положення, на яке посилається позивач, - змінене і викладене в іншій редакції. Так, Банк стверджує, що вказане положення діє в наступній редакції: «сторони домовились, що у разі порушення Позичальником строків сплати процентів, визначених п.1.1 Договору та/або Кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів Кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення Позичальнику, а Позичальник в свою чергу зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезгаданого письмового повідомлення кредитора». Таким чином, відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» заперечує твердження позивача про те, що строк кредитування сплив на підставі п.п.4.4. у зв`язку із порушенням позичальником зобов`язань більш ніж на 90 днів. Відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» наголошує, що відповідно до положення згідно Додаткової угоди №2, яким попередня умова договору про відповідальність позичальника за порушення грошового зобов`язання більш ніж на 90 днів змінена -\~ «строк відраховується з моменту отримання Позичальником повідомлення про дострокове погашення кредиту». На цій же підставі відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» стверджує про законність нарахування процентів за користування кредитом за договором, де строк кредитування не сплив. Тому вважає необґрунтованими сумніви позивача щодо безспірності заборгованості. З цього приводу зазначає, що позивачем не наведено власних розрахунків заборгованості, відмінних від розміру стягнутої за виконавчим написом. Проаналізувавши аргументи сторін спору та встановивши обставини та правовідносини, що з них випливають, суд дійшов висновку, що позиція позивача щодо безпідставності нарахування процентів за користування кредитом, а також спливу строку давності щодо вимоги кредитора повернути кредит є необґрунтованою. Так, відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов`язки відповідно до договору. Крім того, відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За положеннями частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд приймає доводи відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» про те, що відповідно до Додаткової угоди №2, укладеної між сторонами Кредитного договору 21.07.2009 року, внесено зміни у умови кредитування та пунктом 1.1. встановлено кінцевий термін погашення заборгованості до 30 липня 2027 року. Договірне положення щодо моменту виникнення права Банку вимагати дострокового погашення Кредиту, нарахованих процентів тощо, змінене і викладене в іншій редакції:\~ «сторони домовились, що у разі порушення Позичальником строків сплати процентів, визначених п.1.1 Договору та/або Кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів Кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення Позичальнику, а Позичальник в свою чергу зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезгаданого письмового повідомлення кредитора». Обґрунтування позивача щодо спливу строків давності за вимогою про стягнення заборгованості Відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» вважає необґрунтованим з тієї підстави, що строк позовної давності\~ - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу, і ці положення не поширюються на позасудовий порядок захисту прав кредитора шляхом вчинення виконавчого напису. Проаналізувавши аргументи позивача щодо спливу строку давності виникнення права вимоги кредитора, та доводи його опонентів, суд констатує, що доводи позивача є суперечливими і не підтверджені достовірними доказами. З одного боку позивач стверджує, що більш ніж сім років тому у позичальника виник обов`язок і зустрічне йому право кредитора на вимогу про дострокове погашення кредиту та нарахованих процентів; з іншого боку позивач стверджує, що право вимоги про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором виникло у Банку 18.01.2012 року (або після спливу 30 днів, наданих для усунення порушень зобов`язання 18.02.2012 року). Крім того, у позовній заяві позивач посилається на те, що перебіг строку вимоги примусового виконання кожного щомісячного зобов`язання починається з наступного дня після настання відповідної календарної дати. Проте не обґрунтовує даним правилом свої висновки щодо спливу строків давності вимог кредитора для цілей вчинення виконавчого напису. Інших доводів щодо спливу строку давності за вимогами кредитора про стягнення заборгованості за платежами на підставі договору шляхом вчинення виконавчого напису позивач не наводить. Щодо аргументів позивача про сумніви щодо безпірності заборгованості, то суд приймає до уваги доводи відповідача ПАТ Укрсоцбанк про те, що позивачем не наведено власних розрахунків заборгованості, відмінних від розміру стягнутої за виконавчим написом, з поданням відповідних доказів. Доказування не може базуватись на припущеннях позивача. А сам факт існування заборгованості позивач підтверджує. Відповідно до статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст.89 ЗУ «Про нотаріат», у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 (п. 3.2 Порядку), відповідно до п.2 якого такими документами є: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зміст виконавчого напису відповідає встановленим ст.89 ЗУ «Про нотаріат» вимогам, процедура вчинення виконавчого напису нотаріусом дотримана. Такого висновку суд дійшов, виходячи із наступного. Відповідачі довели, що для одержання вищевказаного виконавчого напису ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з відповідною заявою, до якої було додано: оригінал та дві копії Договору кредиту №08/300/41 від 01 серпня 2008 року; оригінал та дві копії додаткової угоди №1 від 20 жовтня 2008 року; оригінал та дві копії додаткової угоди №2 від 21 липня 2009 року: копію вимоги про усунення порушень зобов`язання; копія поштового повідомлення про вручення поштового відправлення та виписку по рахунках заборгованості [PERSON] ПАТ «Укрсоцбанк» було надано всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, перелічені встановленим Кабінетом Міністрів України Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Як зазначив ВСУ в постанові від 05.07.2017 року, №6-887цс17, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Аргументацію позивача щодо спливу строку давності права вимоги кредитора суд відхиляє, оскільки така спростовується доводами відповідача ПАТ Укрсоцбанк. Так, вчинення виконавчого напису - це є позасудовий порядок захисту права кредитора, а Позивач посилається на ст. 256 ЦК України, яка визначає строк позовної давності, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Отже, оскільки строк позовної давності відповідно до ст. 256 ЦК України і строк, в межах якого нотаріус вчиняє виконавчі написи не є тотожними поняттями і відрізняються по своїй природі, а також регулюються різними законодавчими нормами, то таке обґрунтування позивача з посиланням на Главу 19 ЦК України слід відхилити. Крім того, позивачем не усунуто суперечність власних доводів щодо дня виникнення у кредитора права вимоги про стягнення заборгованості (дострокового погашення кредиту чи то стягнення простроченої заборгованості). З одного боку позивач стверджує, що більш ніж сім років тому у позичальника виник обов`язок і зустрічне йому право кредитора на вимогу про дострокове погашення кредиту та нарахованих процентів; з іншого боку позивач стверджує, що право вимоги про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором виникло у Банку 18.01.2012 року (або після спливу 30 днів, наданих для усунення порушень зобов`язання 18.02.2012 року). Посилання позивача на невідповідність реквізитів поданої банком нотаріусу виписки з рахунка боржника вимогам Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ №254 від 18.06.2003 року суд відхиляє, оскільки ці обставини на переконання суду не є предметом доказування. Відтак, розглянувши справу у межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, повно та всебічно з`ясувавши дійсні обставини справи, на які сторони спору посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши подані на їх підтвердження докази, суд вирішив, що доводи позивача не знайшли підтвердження за результатами судового розгляду справи, а позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed