Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

24 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу, який було зареєстровано між сторонами 06 червня 1998 року виконкомом Гірницької селищної Ради у м.Сніжне, Донецької області, актовий запис № 3. Позивач [PERSON] вказала, що на даний час, від сумісного проживання сторони не мають неповнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки між ними були непорозуміння та суперечки, тому тривалий час сторони фактично проживають окремо. За таких обставин [PERSON] вимушена звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем буде суперечити її інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, у відповідній письмовій заяві, поданій до суду вказала про те, що підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, прохала розглянути справу за її відсутності. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлялась належним чином (згідно ч.9 ст.74 ЦПК України), причини своєї неявки судові не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, заперечень проти позову не надав. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст.169, 224 ЦПК України, за письмової згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача та відповідача. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 06 червня 1998 року та зареєстровано Виконкомом Гірницької селищної Ради у м.Сніжне, Донецької області, актовий запис № 3. Після реєстрації шлюбу позивач змінила своє прізвище на "[PERSON]", що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу сторони мали неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який помер 16 червня 2015 року. Інших дітей від даного шлюбу сторони не мають. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. З матеріалів справи вбачається, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося, між подружжям втрачено почуття поваги один до одного, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, і, як наслідок, намагання зберегти сім'ю ні до чого не привели. За таких обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, воно суперечить інтересам одного із подружжя. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Згідно положень ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу , що розривається. Позивач [PERSON], як особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, в заяві поданій до суду прохає суд залишити їй прізвище «[PERSON]», що не суперечить вимогам закону, а тому підлягає задоволенню . Оскільки позовні вимоги [PERSON] щодо розірвання шлюбу задоволені, тому суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останньою судових витрат, в межах сплати судового збору та витрат пов'язаних з наданням оголошення до ДП"Редакція газети"Урядовий кур'єр" за розміщення оголошення про виклик в судове засідання відповідача [PERSON].

Outcome: approved