Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

22.12.2020 року [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , звернулася з позовом до [PERSON] , який зареєстрований в [ADDRESS] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , у зв`язку з його навчанням, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму до закінчення навчання, тобто до червня 2024 року, мотивуючи тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину, яка на даний час навчається в Польші та потребує матеріальної допомоги, а відповідач її не надає. Вважає. що відповідач має можливість і повинен надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач надав відзив в якому просить позов задовольнити частково, стягнувши з нього аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку, але не більше 1700 грн.. Наразі він перебуває в офіційному шлюбі, має двох малолітніх дітей, єдиним доходом є заробітна плата, яка складає в середньому 13000 грн.. Крім того, повнолітній син навчається заочно і неофіційно працює, тобто сам себе частково забезпечує. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Встановлено, що відповідач доводиться батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 жовтня 2001 року (а.с.9). 11 січня 2007 року шлюб між сторонами розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції Житомирської області (а.с.10). На даний час [PERSON] є студентом першого курсу заочної форми навчання Технологічного університету Польші, термін навчання складає 3,5 роки (7 семестрів), що підтверджується довідкою від 15.10.2020 року (а.с. 11). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови що вони можуть надавати матеріальну допомогу, однак право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Загальновідомими є ті обставини, що дитина має щоденну потребу в їжі, одязі, коштах на хоча б елементарні засоби гігієни, проїзд. В постанові Верховного суду від 19.04.2019 року у справі № 644/3610/16-ц суд дійшов висновку, що повнолітні дочка, син мають право на отримання аліментів незалежно від форми навчання, якщо батьки можуть надавати таку допомогу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення ними повноліття, виникає за обов`язковою сукупністю таких юридичних фактів: продовження навчання після досягнення повноліття; не досягнення дочкою, сином 23 років; потреби в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Дослідженням доказів судом встановлено, що відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі, на утриманні має двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Дружина відповідача - [PERSON] перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, в період з 01 лютого 2019 року по 09 серпня 2021 року, про що свідчить довідка №02 від 20.01.2021 року. Разом з цим, відповідач є особою працездатного віку, проходить службу в Житомирському прикордонному загоні. Враховуючи, рівність прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина, згодою відповідача сплачувати аліменти в 1/6 частині, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу). Однак, враховуючи, що законодавством не встановлено мінімального розміру аліментів, який підлягає стягненню на утримання повнолітнього сина чи дочки, які продовжують навчання, то у задоволення позову в частині вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму слід відмовити. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Позов позивачкою подано 22.12.2020 року (а.с. 1). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору позивачка звільнена згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідач просить звільнити його від сплати судового збору надавши посвідчення учасника бойових дій. Хибною є позиція відповідача, що він, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору відповідно до п.13 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» (Далі Закон № 3674-VI) з огляду на наступне. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 Закону № 3551-XII. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18), ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 757/2037/18-ц (провадження № 61-6113ск20). Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року, № 3551-XII, «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 даного Закону. Отже, оскільки в даному випадку вимоги не зачіпають порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, то судовий збір у цій справі відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 840,80 гривень.

Outcome: partial