Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

20 травня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодження здоров`я при виконанні трудових обов`язків. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що тривалий час працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, а саме - у період часу з 07.04.2004 року по 05.05.2004 року та з 05.05.2004 року по 16.05.2013 року на посаді начальника дільниці ш. «Орджонікідзе» ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК». Висновком ЛЕК УНДІ промислової медицини від 14.01.2015 року позивачу було встановлено професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група В.ЛН першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з вираженим зниженням слуху). У 2019 році у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, висновком ЛЕК УНДІ промислової медицини від 19.12.2019 року позивачу були уточнені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень третьої стадії (пиловий бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії), група С.ЛН третього ступеня; нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху). За актом розслідування професійного захворювання комісією встановлено, що причиною його виникнення є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу; умови праці начальника підземної дільниці за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 1-2 ступеня шкідливості, за рівнем шуму - до 3 класу 2 ступеня шкідливості; аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3, з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу від 10% до 70% - від 3.2 до 4.8 при гранично допустимій до 2.0; шум, еквівалентний рівень звуку в дБа 92 при гранично допустимому до 80. [PERSON] 13.03.2015 року первинно пройшов огляд МСЕК та йому було первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності. В подальшому позивач неодноразово проходив медичне обстеження. За висновком МСЕК 04.02.2020 позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності, безстроково. В позовній заяві [PERSON] зазначив, що в результаті втрати здоров`я стан якого погіршується щороку він зазнає фізичних та моральних страждань. Через професійне захворювання позивач постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, сильний сухий кашель, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, зниження слуху на обидва вуха, шум у голові та у вухах, запаморочення, головний біль, підвищення АТ, перебої у роботі серця, відчуття часного серцебиття, загальна слабкість, втому. Змушений постійно приймати медикаментозне лікування, обмежуватись у фізичних навантаженнях. Загалом через стан здоров`я змінився його життєвий уклад, що вимагає додаткових зусиль для організації життя. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду пояснення на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач [PERSON] з з 07.04.2004 року по 05.05.2004 року та з 05.05.2004 року по 16.05.2013 року на посаді начальника дільниці ш. «Орджонікідзе» ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] . Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 14.01.2015 року, протокол №012, позивачу встановлені професійні захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група В.ЛН першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з вираженим зниженням слуху). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 19.12.2019 року, протокол №2148, позивачу були уточнені професійні захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень третьої стадії (пиловий бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії), група С.ЛН третього ступеня; нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху). 16 лютого 2015 року на підприємстві ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», проведено розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань позивача, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4. В п. 17 Акту зазначено, що професійні захворювання виникли внаслідок перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу; умови праці начальника підземної дільниці за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 1-2 ступеня шкідливості, за рівнем шуму - до 3 класу 2 ступеня шкідливості; аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3, з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу від 10% до 70% - від 3.2 до 4.8 при гранично допустимій до 2.0; шум, еквівалентний рівень звуку в дБа 92 при гранично допустимому до 80. Відповідно до довідки МСЕК від 13.03.2015 року серія 12 ААА № 003834 позивачу первинно встановлено стійку втрату працездатності в розмірі 20%, з яких 15% - ХОЗЛ та 5% туговухість. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення. Відповідно до довідки МСЕК від 04.02.2020 року серія 12 ААБ № 017790 позивачу встановлено стійку втрату працездатності в розмірі 65%, з яких 50% - ХОЗЛ та 15% туговухість та третю групу інвалідності, безстроково. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Оцінюючи позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65 %, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушена постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, сильний сухий кашель, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, зниження слуху на обидва вуха, шум у голові та у вухах, запаморочення, головний біль, підвищення АТ, перебої у роботі серця, відчуття часного серцебиття, загальна слабкість, втому. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує час роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, встановлену ІІІ групу інвалідності, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 130 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1300,00 грн. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial