Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

\~ 16 червня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони були прийняті на роботу до філії «Березівський райавтодор», яка згідно наказу №16 від 25.02.2002 року ДП «Одеський облавтодор-райавтодор» перейменований у філію «Березівський райавтодор» та наказом №144 від 03.06.2014 року ДП «Одеський облавтодор-райавтодор» перейменований у філію «Березівська дорожня експлуатаційна дільниця». 29 травня 2015 року позивачі були звільнені з займаних посад. Відповідач в день їх звільнення і до теперішнього часу не провів з ними повний розрахунок. Так, відповідно до довідки про заборгованість з виплати по заробітної плати за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 10448 грн. 45 коп.; за [PERSON] 19772 грн. 21 коп.; за [PERSON] 10987 грн.21 коп.; за [PERSON] - 13127 грн. 58 коп.; за [PERSON] 16809 грн.; за [PERSON] 8568 грн. 35 коп.; за [PERSON] 19512 грн. 29 коп. та за [PERSON] -8938 грн. 44 коп. Крім того, зазначили, що звертались з заявою щодо погашення заборгованості із виплати заробітної плати до відповідача, однак відповіді не отримали. З огляду на викладене, просять стягнути її з відповідача. Також, просять стягнути моральну шкоду у розмірі по 10000 грн. на кожного, оскільки їм було завдано моральних страждань, вони втратили нормальні життєві звязки та їм необхідно здійснювати додаткові зусилля для організації свого життя. Ухвалою суду від 18.06.2015 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 25.06.2015 року відкрито провадження по справі. На адресу суду 21.07.2015 року від відповідача надійшла заява із запереченнями (а.с.95-98), в якій вказано, що розмір стягнення заробітної плати є необґрунтованим, оскільки у липні 2015 року позивачам була нарахована виплата заробітної плати: [PERSON] 3449 грн. 54 коп; [PERSON] 4957 грн. 03 коп.; [PERSON] 5154 грн.; [PERSON] 4801 грн. 12 коп.; [PERSON] 4024 грн. 65 коп.; [PERSON] 2207 грн. 30 коп.; [PERSON] 3052 грн. 61 коп.; [PERSON] 2943 грн. 02 коп. Окрім цього, зазначили, що позивачі щодо вимоги про стягнення моральної шкоди не надали жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Також, на адресу суду 29.09.2015 року надійшла Довідка Філії Березівська ДЕД» ДП «Одеський облавтодор» вихідний №102 від 29.09.2015 року, в якій зазначено, що відповідач в вересні 2015 року виплатив частково зарплату працівникам, а тому сальдо на 29.09.2015 року складає: [PERSON] 6485, 18грн., [PERSON] 2267,46 грн., [PERSON] 2400,44 грн., [PERSON] 692,21 грн., [PERSON] 6123,35 грн., [PERSON] 2879,05 грн., [PERSON] 8955,68 грн., [PERSON] 2757, 42 грн. У судовому засіданні 29.09.2015 року представник позивачів до розгляду справи по суті надала заяву про зменшення позовних вимог та зазначила, що відповідачем у липні та вересні 2015 року, після подання позовної заяви до суду, - дійсно було частково сплачено позивачам суму заборгованості про яку зазначено у запереченнях та довідці №102 від 29.09.2015 року, а тому просила стягнути з відповідача на користь [PERSON] 6485, 18грн., [PERSON] 2267,46 грн., [PERSON] 2400,44 грн., [PERSON] 692,21 грн., [PERSON] 6123,35 грн., [PERSON] 2879,05 грн., [PERSON] 8955,68 грн., [PERSON] 2757, 42 грн. Окрім цього, зменшила розмір моральної шкоди на суму 5000 грн. на кожного. На розгляді справи наполягала, уточнені позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обґрунтування зазначені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні вимоги щодо заборгованості заробітної плати визнав повністю та зазначив, що підприємство вже почало розрахунок заборгованості з позивачами по заробітній платі. Виплата та розрахунок проводиться після надходження на баланс підприємства грошей. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди заперечував, вважав їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім цього, представник відповідача просив надати час до 15.10.2015 року для того, щоб розрахуватись з позивачами по загробній платі, на що категорично не погодилась представник позивача та просила справу розглянути, оскільки відповідачу неодноразово надавалась можливість для розрахунку заборгованості. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, проаналізувавши положення чинного законодавства України, заслухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що -Наказом №12 від 02 серпня 2011 року [PERSON] була прийнята на посаду провідного інженера з організації та нормування праці філії «Березівський райавтодор». 15 серпня 2011 року наказом №14к була призначена провідним бухгалтером філії «Березівський райавтодор». Наказом №144 від 03.06.2014 року ДП «Одеський облавтодор-райавтодор» перейменований у філію «Березівська дорожня експлуатаційна дільниця». 29 травня 2015 року Наказом №06-к звільнена з займаної посади за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року зі змінами та доповненнями станом на 16.07.2015 року (далі - КЗпП України), (звільнення по скороченню штатів). Вказане підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.6). -Наказом №1-к від 11 лютого 2014 року [PERSON] був зарахований на посаду головного інженера філії «Березівський райавтодор». Наказом №144 від 03.06.2014 року ДП «Одеський облавтодор-райавтодор» перейменований у філію «Березівська дорожня експлуатаційна дільниця». 29 травня 2015 року Наказом №05-к звільнений з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України (звільнення по скороченню штатів). Вказане підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.7-8). -Наказом №22-к від 12.11.2010 року [PERSON] зарахована на посаду начальника ПЕВ філії «Березівський райавтодор». Наказом №09 від 01 квітня 2012 року переведена на посаду провідного інженера філії «Березівський райавтодор». Наказом №144 від 03.06.2014 року ДП «Одеський облавтодор-райавтодор» перейменований у філію «Березівська дорожня експлуатаційна дільниця». 29 травня 2015 року Наказом №15-к звільнена з займаної посади за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін). Вказане підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.9). -Наказом №02к від 09.02.2011 року [PERSON] прийнята на роботу головним бухгалтером філії «Березівський райавтодор». Наказом №144 від 03.06.2014 року ДП «Одеський облавтодор-райавтодор» перейменований у філію «Березівська дорожня експлуатаційна дільниця». 29 травня 2015 року Наказом №14-к звільнена з займаної посади за ст.38 КЗпП України. Вказане підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.10). -Наказом №12к від 08.07.1993 року [PERSON] прийнято на роботу водієм «Березівського РАЙДРСУ». Згідно наказу №16 від 25.02.2002 року ДП «Одеський облавтодор райавтодор» перейменований у філію «Березівський райавтодор». Наказом №01х від 08.01.2004 року переведений на посаду головного механіка. Наказом №144 від 03.06.2014 року ДП «Одеський облавтодор-райавтодор» перейменований у філію «Березівська дорожня експлуатаційна дільниця». 29 травня 2015 року Наказом №07-к звільнений з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Вказане підтверджується копією трудової книжки [PERSON]П.(а.с.11-12). -Наказом №08к від 05.05.2009 року [PERSON] прийнята на роботу сторожем філії «Березівський райавтодор». Наказом №144 від 03.06.2014 року ДП «Одеський облавтодор-райавтодор» перейменований у філію «Березівська дорожня експлуатаційна дільниця». Наказом №02-к від 01.09.2014 року переведена на посаду дорожнього робітника. 29 травня 2015 року Наказом №12-к звільнена з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Вказане підтверджується копією трудової книжки [PERSON]П.(а.с.13-15). -Наказом №30-к від 04.12.1991 року [PERSON] прийнятий на роботу трактористом «Березівського РАЙДРСУ». Згідно наказу №16 від 25.02.2002 року ДП «Одеський облавтодор райавтодор» перейменований у філію «Березівський райавтодор». Наказом №144 від 03.06.2014 року ДП «Одеський облавтодор-райавтодор» перейменований у філію «Березівська дорожня експлуатаційна дільниця». 29 травня 2015 року Наказом №09-к звільнений з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Вказане підтверджується копією трудової книжки [PERSON]А.(а.с.16-17). -Наказом №08к від 08.09.2000 року [PERSON] прийнятий на роботу водієм Березівського райавтодору. Згідно наказу №16 від 25.02.2002 року ДП «Одеський облавтодор райавтодор» перейменований у філію «Березівський райавтодор». Наказом №01х від 08.01.2004 року переведений на посаду головного механіка. Наказом №144 від 03.06.2014 року ДП «Одеський облавтодор-райавтодор» перейменований у філію «Березівська дорожня експлуатаційна дільниця». 29 травня 2015 року Наказом №08-к звільнений з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Вказане підтверджується копією трудової книжки [PERSON]П.(а.с.18-19). Судом також встановлено, що відповідно до п.1.6, п.3.1, п.4.1 Положення філії «Березівська дорожня експлуатаційна дільниця» ДП «Одеський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (а.с.29-32), філія є відокремленим підрозділом Підприємства, не є юридичною особою, діє відповідно до чинного законодавства, цього положення та внутрішніх документів Підприємства, та не є розпорядником коштів Підприємства. Філія володіє, користується та розпоряджається майном (у тому числі грошовими коштами) від імені та за дорученням Підприємства. Таким чином, саме ДП «Одеський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» несе відповідальність щодо розрахунку заборгованості по заробітній платі з позивачами та є належним відповідачем по справі.. Як вбачається з матеріалів справи, на день звільнення 29.05.2015 року ДП «Одеський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» заборгованість по заробітні платі: - у [PERSON] з березня 2015 року по травень 2015 року склала 10448 грн. 45 коп., [PERSON] з грудня 2014 року по травень 2015 року у розмірі 19772 грн. 21 коп., [PERSON] з лютого 2015 року по травень 2015 року у розмірі 10987 грн.21 коп., [PERSON] з березня 2015 року по травень 2015 року у розмірі 13127 грн. 58 коп., [PERSON] з грудня 2014 року по травень 2015 року у розмірі 16809 грн., [PERSON] з грудня 2014 року по травень 2015 року у розмірі 8568 грн. 35 коп., [PERSON] з грудня 2014 року по травень 2015 року у розмірі 19512 грн. 29 коп. та [PERSON] з грудня 2014 року по травень 2015 року у розмірі 8938 грн. 44 коп. - не сплатив, що підтверджується довідкою з виплати по зарплаті філії «Березівський ДЕД». (а.с.20). Згідно\~статті 47 КЗпП України передбачено: «Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу». Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України: «При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму». Як встановлено вище, відповідач не провів в день звільнення позивачів, виплату всіх сум, що належать їм від підприємства. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу загальних зборів колектив філії «Березівська дорожня експлуатаційна дільниця» від 29.04.2015 року розглядалось питання щодо порушення термінів виплати заробітної плати працівникам філії з 15 листопада 2014 року по 31 березня 2015 року (а.с.21-23) та вирішено звернутися до директора ДП «Одеський облавтодор» [PERSON] щодо погашення заборгованості по заробітній платі. 30.04.2015 року за №37 до директора ДП «Одеський облавтодор» направлено клопотання про погашення заборгованості в 10-денний термін (а.с.24). Однак, як зазначив представник позивачів, відповіді на вказане клопотання позивачі не отримали та розрахунок не проведений. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено та підтверджено представниками сторін, що відповідач лише у липні та вересні 2015 року, тобто після предявлення позову, частково сплатив суму заборгованості, а тому відповідно до Довідки Філії Березівська «ДЕД» ДП «Одеський облавтодор» вихідний №102 від 29.09.2015 року, сальдо на 29.09.2015 року складає: [PERSON] 6485, 18грн., [PERSON] 2267,46 грн., [PERSON] 2400,44 грн., [PERSON] 692,21 грн., [PERSON] 6123,35 грн., [PERSON] 2879,05 грн., [PERSON] 8955,68 грн., [PERSON] 2757, 42 грн. Вказана сума заборгованості сторонами не оспорюється. На даний час повністю розрахунок із позивачами так і не проведено. Згідно\~статті 21 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року зі змінами та доповненнями станом на 28.12.2014 року,- «Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору…». Статтею 24 та 25 вказаного Закону передбачено: «…Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості… Забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством…». \~\~\~\~\~\~ [PERSON] України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначив зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов'язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (статті 1, 3). Складовою цього обов'язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (частина четверта статті 13, частини перша, друга, сьома\~статті 43 Конституції України). \~\~\~\~\~\~ Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).\~\~\~\~\~\~\~ Суд звертає увагу на те, що положення\~ст. 116 КЗпП України\~регламентують обов'язковість проведення при звільненні із працівником усіх виплат, що йому належать, а не лише сум, які відносяться до заробітної плати. Згідно зі ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у ч. 1\~ст. 94 КЗпП України\~та ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу. Поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків. Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до ч. 3\~ст. 94 КЗпП України\~: «Питання державного та договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом, Законом та іншими нормативно-правовими актами». Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої\~Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов'язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов'язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов'язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров'я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо. Зазначене дає підстави для висновку, що обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу, про що йдеться у\~ст. 94 КЗпП України\~і ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці», та гарантовані державою виплати, передбачені у статті 12 цього ж Закону. Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2\~ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~Рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року. Не виплачуючи заборговані позивачам суми, відповідач порушив їх право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України\~(ст.43),\~Законом України «Про оплату праці»\~та обмеживши право на використання їх власності для задоволення життєвих потреб.\~\~ Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. В рішеннях Європейського Суду з прав людини по численних заявах до суду громадян України\~\~зазначається, що невиплата заробітної плати, інших належних працівникові сум\~\~є втручанням у право заявника на\~\~мирне\~\~володіння\~\~майном\~\~у\~\~сенсі першого речення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції Так, у рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалось таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов'язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов'язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платні - порушенням права власності відповідно до ст..1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до „майна" у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу. Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачів заробітної плати в сумі: [PERSON] з березня 2015 року по травень 2015 року - 2400 грн. 44 коп.; [PERSON] з грудня 2014 року по травень 2015 року - 6485 грн. 18 коп.; [PERSON] з лютого 2015 року по травень 2015 року - 692грн. 21 коп.; [PERSON] з березня 2015 року по травень 2015 року 2267 грн. 46 коп.; [PERSON] з грудня 2014 року по травень 2015 року 6123 грн. 35 коп.; [PERSON] з грудня 2014 року по травень 2015 року - 2879 грн. 05 коп.; [PERSON] з грудня 2014 року по травень 2015 року 8955 грн. 68 коп.; [PERSON] з грудня 2014 року по травень 2015 року - 2757 грн. 42 коп., оскільки такі вимоги є обґрунтованими та доведеними належними доказами. Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі по 5000 грн. на кожного позивача, суд вважає задовольнити її частково виходячи з наступного. В судовому засіданні представник позивачів пояснив, що спричинення моральної шкоди сталося внаслідок не проведення з позивачами повного розрахунку при звільненні, оскільки вони розраховували на дані кошти. Також пояснила, що вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань позивачів, вони несуть негативні переживання та хвилювання, відчувають себе приниженими, у них порушився нормальний природній ритм життя, вони втратили нормальні життєві зв'язки та стосунки з оточуючими людьми. Незаконні дії відповідача змусили їх звертатись до адвоката та до суду з метою отримання чесно зароблених коштів. Представник відповідача заперечував проти задоволення моральної шкоди, оскільки позивачі не надали жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено: «Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством».\~\~ У пунктах 3, 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких позивач зазнав, характеру немайнових витрат і з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Окрім цього, Європейським судом з прав людини визнана презумпція моральної шкоди, тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Єропейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Так, рішенням від 27.07.2004 року по справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. \~\~\~\~ При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди\~\~суд враховує глибину та тривалість моральних страждань позивачів,\~\~вимушеність змін в їх житті, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя та своїх родин, а також те, що позивачі додатково зазнали моральних страждань, пов'язаних з необхідністю докладати зусилля для того, щоб звертатись до адвоката та до суду з метою отримання чесно зароблених коштів. Відповідно до ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ураховуючи наведене, практику Європейського суду з прав людини щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, положення\~ст. 3 Конституції України, згідно якої\~\~ найвищою соціальною цінністю України є людина, її життя і здоров'я,\~\~

Outcome: partial