Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків,посилаючись на те, в період з 31.07.1984 року по 20.08.1988 року працював в шкідливих умовах на підприємстві Відповідача в шахті ім.. «Леніна» підземним бурильником шпурів 5 розряду, з 20.02.2001 року- підземним прохідником, 01.10.2013 року - звільнений з підприємства в зв'язку з невідповідністю стану здоров'я виконуваній роботі. Працюючи у Відповідача в умовах виробництва, з перевищенням показників шкідливих факторів в декілька разів за вищевказаними професіями, які в наступному стали основними та відповідальними за розвиток у нього двох професійних захворювань, а саме: 02.04.2013 року (протокол № 802) Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено діагнози: радикулопатія попереково - крижова, переважно справа, шийна білатеральна, рецидивуючий перебіг, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, м'язово - тонічним синдромом, периферичним нейросудинним синдромом з вазомоторно - трофічним порушенням на кистях, нейродистрофічними проявами у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (першого - другого ст..) та остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів, стійкий больовий синдром.2.Хроничний бронхіт першої стадії. Вважає, що винним в отриманні ним профзахворювань є Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» оскільки відповідно статті 153 Кодексу Законів про Працю України, «забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган» та згідно статті 13 Закону України «Про охорону праці» «обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця», підприємство не притримувалося та не виконує вказані норми, ігноруючи свої законодавчі обов'язки, що й призвело до ушкодження його здоров'я. Вказані факти - про перевищення гранично - допустимі норми на робочому місці - є Санітарно - гігієнічна характеристика умов праці № 2/2 - 3201 та Акт розслідування його професійного захворювання. Отриманням професійного захворювання йому спричинено моральну шкоду, так як порушились його нормальні життєві зв'язки, він не може реалізувати своє бажання працювати,матеріально забезпечувати себе та свою сім'ю,відпочивати. Йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя. Вважає, що сума компенсації за заподіяну моральну шкоду складає 229 000 гривень В судовому засіданні представник позивача [PERSON]. позов підтримала в повному обсязі, просила стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача 229 000 гр. в відшкодування моральної шкоди заподіяної в наслідок отримання професійного захворювання при виконанні трудових обов'язків.. Представник відповідача Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі Литовченко Т.М. позов не визнала, пояснила,що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди його здоров'ю. Крім того вважає, що немає підстав вважати, що позивачу спричинено моральну шкоду. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 31.07.1984 року по 20.08.1988 року позивач працював в шкідливих умовах на підприємстві Відповідача в шахті ім.. «Леніна» підземним бурильником шпурів 5 розряду, з 20.02.2001 року - підземним прохідником, 01.10.2013 року - звільнений з підприємства в зв'язку з невідповідністю стану здоров'я виконуваній роботі. 02.04.2013 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол № 802) йому було встановлено професійне захворювання з діагнозом: радикулопатія попереково - крижова, переважно справа, шийна білатеральна, рецидивуючий перебіг, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, м'язово - тонічним синдромом, периферичним нейросудинним синдромом з вазомоторно - трофічним порушенням на кистях, нейродистрофічними проявами у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (першого - другого ст..) та остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів, стійкий больовий синдром.2.Хроничний бронхіт першої стадії. Відповідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 04.06.2013 року, в пункті 17 встановлено, що причиною отримання профзахворювань явилась робота в умовах перевищення гранично - допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме запиленості повітря робочої зони - концентрація в повітрі робочої зони аерозолів пилу з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70% - 6.0 мг/м3 при гранично допустимій нормі 2,0 мг/м; вимушені нахили корпусу 260 при нормі 100; підіймання та переміщення вантажів 38 кг при нормі 30 кг; робоча поза у похилому положенні понад 30% при нормі 25%. Згідно Санітарно - гігієнічна характеристика умов праці № 2/2 - 3201 від 27.10.2011 року на робочому місці позивача встановлено перевищення норм праці в декілька разів. Висновком медико-соціально експертної комісії позивачу первинно 23.09.2013 року встановлено 45% втрати професійної працездатності, із них 35% - радикулопатія, 10% по хронічному бронхіту та встановлено 3 групу інвалідності. Наступний переогляд 01.10.2014 року. За висновком МСЕК йому противопоказано працювати при наявності пилу, шуму, переохолодження, важкої праці. Додаткових моральних страждань та переживань позивачу спричиняє той факт, що після виявлення професійних захворювань йому було заборонено працювати і він був звільнений із підприємства в зв'язку із невідповідністю виконуваної роботи в наслідок стану здоров'я - п.2 ст. 40 КЗпП України. В теперішній час влаштуватися на другу роботу не може. Позивач щоденно змушений переносити хронічні фізичні страждання його постійно непокоїть задишка, утруднене дихання, відчуваю біль у грудях, непокоять болі та обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта, з іррадіацією в нижні кінцівки, на теперішній час більше в праву ногу по задньо - боковій поверхні, відчуває оніміння в ногах, обмеження рухів у попереку, посилення болю при фізичному навантаженні, зміні положення тіла, турбують посилені болі в колінних, плечових та ліктьових суглобах, відчуває швидку втому. По причині приступів кашлю не має можливості вести активне життя, як раніше виконувати побутові справи по дому, оскільки навіть незначні фізичні загрузки ініціюють приступи задухи, в результаті відчуває постійний дискомфорт. Провина підприємства підтверджується висновком МСЕК від 23.09.2013 року, Санітарно - гігієнічною характеристикою умов праці № 2/2 - 3201 від 27.10.2011 року, виписками з історій хвороби позивача, станом здоров'я позивача, іншими матеріалами справи. У позивача на підставі висновку МСЕК від 23.09.2013 р. виникло право на відшкодування моральної шкоди. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». 23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не може погодитися із запереченнями представників відповідача - відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку праця в умовах важкої фізичної праці, яка перевищувала ГДР, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оскаржило підприємство-відповідач. Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода в наслідок професійного захворювання, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». При вказаних обставинах суд вважає, що в наслідок професійного захворюванням порушено звичайний для позивача спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 04.06.2013року, виписки із історії хвороби позивача Українського НДІ промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення Відкритим акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат» під час праці на підприємстві позивача якісних та безпечних умов праці. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. З огляду на ст..23 ЦК України встановлювати факт спричинення моральної шкоди у випадку отримання професійного захворювання, яке потягло за собою стійку втрату працездатності, фізичний біль та страждання не потребує. У зв'язку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває біль в різних частинах тіла, такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою, вести повноцінний спосіб життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу 23.09.2013 року року встановлено 45% втрати професійної працездатності в наслідок професійного захворювання і третя група інвалідності, а також характер захворювань, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоров'ю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з відповідача Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» 22 000 грн у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved