Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

[PERSON] 17 лютого 2021 року пред`явила до [PERSON] позов про визнання житлового будинку з надвірними спорудами: дроварні, вбиральні, воріт, огорожі, загальною площею 317,8 кв. м., житловою площею 113, 3 кв. м., що знаходяться по [ADDRESS] та земельної ділянки, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0, 215 га, кадастровий номер 2124482400:04:003:0079, об`єктами права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] по Ѕ ідеальній частці за кожним. В обґрунтування заяви посилалася на те, що вона з 20 грудня 1996 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, однак на даний час у провадженні суду знаходиться цивільна справа за її позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Так, під час перебування у шлюбі ними набуте нерухоме майно, зокрема, згідно рішення Дібрівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 3 від 24 вересня 1996 року відповідачу [PERSON] передано у власність земельну ділянку, площею 0,215 га для обслуговування житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] . За час перебування у шлюбі на вказаній земельній ділянці ними збудовано житловий будинок, загальною площею 317,8 кв. м., житловою площею 113, 3 кв. м., до складу якого входить дроварня, вбиральня, ворота та огорожа. Реєстраційною службою Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області 17 серпня 2015 року за відповідачем [PERSON] зареєстровано в цілому право власності на вказаний житловий будинок. Згідно довідки, виданої виконкомом Нижньоапшанської сільської ради №1077 від 16 червня 2015 року, відповідач [PERSON] має у власності житловий будинок, якому присвоєно поштову адресу [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за індексним номером 243512750 від 8 лютого 2021 року відповідач одноособово є власником вказаного житлового будинку. Шлюбного договору між ними не укладалося, проте житловий будинок зведений під час їхнього перебування у шлюбі, відтак є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач не згоден на добровільний поділ майна подружжя у рівних частках кожного з подружжя у праві власності. Тому, просить визнати вказаний житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами та земельну ділянку об`єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] по Ѕ ідеальній частці за кожним. Згідно ухвали судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 8 червня 2021 року. У відповідності до ухвали суду від 8 вересня 2021 року накладено арешт на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку по [ADDRESS] . Відповідно до ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 20 жовтня 2021 року. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з"явилися. подали заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву не подав, у зв`язку з чим суд на підставі п. 1) ч. 3 ст. 223 ЦПК України постановив ухвалу про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з такого. Із фотокопії свідоцтва про укладення шлюбу відомо, що сторони зареєстрували шлюб 20 грудня 1996 року (а .с. 4 ). Із інформації щодо стану розгляду справ, яка міститься на офіційному веб-порталі судової влади видно, що у провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а. с. 5). Із виписки з рішення Дібрівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 24 вересня 1996 року № 3 видно, що [PERSON] передано у власність земельну ділянку, площею 0,215 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку та розташована по [ADDRESS] (а. с. 6). Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 17 серпня 2015 року відомо, що за [PERSON] зареєстровано в цілому право власності на житловий будинок площею 317,8 кв. м, житловою площею 113, 3 кв. м по [ADDRESS] (а. с. 7). Із довідки, виданої виконкомом Нижньоапшанської сільської ради 15 червня 2015 року № 1077 відомо, що [PERSON] має у власності житловий будинок, якому присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (а. с. 8). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] (а. с. 9-10). Надаючи оцінку наведеним обставинам та дослідженим доказам, суд керується таким. Згідно\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною 1\~статті 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~ст. 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За правилами статей\~69\~та\~70\~цього\~Кодексу\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Згідно\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже,\~будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] належить сторонам на праві\~спільної сумісної власності, частки у якому дружини та чоловіка є рівними, і так як сторони не домовилися про поділ цього майна, то позивачці необхідно присудити Ѕ частину вказаного будинку. Відповідно до частини першої\~статті 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч. 1\~ст. 120 Земельного кодексу України\~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. За ч. 4\~\~ст. 120 Земельного кодексу України\~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За наведеного, право власності на Ѕ частину\~земельної ділянки, загальною площею 113,3 кв. м, кадастровий номер 2124482400:04:003:0079, що знаходиться по [ADDRESS] (яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), яка була надана\~ [PERSON] переходить [PERSON] , тобто у розмірі частки права власності у спільному майні будинку. Відтак, в частині позову про визнання земельної ділянки об`єктом спільної сумісної власності подружжя необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позову необхідно із відповідача у користь позивача стягнути судові витрати в сумі 5 123,00 грн., пов`язані зі сплатою судового збору, що підтверджені квитанціями.

Outcome: partial