Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

17 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 16 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 2785, яким стягнуто з нього на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІДЕЯ БАНК» заборгованість за Договором кредиту та страхування № Z75.19744.003841064 від 10 квітня 2018 року на загальну суму 148 877,45 грн. На підставі виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О. 25 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження № 66603125 та винесено постанову про арешт коштів. Оскільки заборгованість за кредитним договором на час вчинення виконавчого напису нотаріуса була спірною, є необґрунтованою та безпідставною, сума боргу нотаріусом не встановлювалася та не перевірялась, розрахунок заборгованості відсутній, пеня нарахована за період карантину, до виконавчого напису приєднано ксерокопію кредитного договору, а не договору кредиту та страхування, реквізити та підписи сторін договору знаходяться на окремому аркуші, вказаний кредитний договір нотаріально не посвідчувався, жодної письмової вимоги (повідомлення) із зазначенням суми та розрахунку заборгованості від АТ «ІДЕЯ БАНК» він не отримував, позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на його користь судовий збір. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 22 жовтня 2021 року. На підставі заяви [PERSON] про забезпечення позову ухвалою від 30 вересня 2021 року стягнення в межах виконавчого провадження за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса зупинено. 01 жовтня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 48-57). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 27-30), надіслали відзив на позовну заяву (а.с. 48-57) з додатками (а.с. 58-76), у якому заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. У відзиві зазначили, що позовні вимоги [PERSON] не визнають та просять відмовити у задоволенні позову. Пояснили, що 10 квітня 2018 року між позивачем [PERSON] та АТ «ІДЕЯ БАНК» укладено кредитний договір № Z75.19744.003841064. Оскільки позивач, який є позичальником за договором, не виконує своїх зобов`язань, йому надіслано вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань станом на 07 червня 2021 року, що підтверджується відміткою поштового відділення про відправлення повідомлення. Пеня нарахована до 01 березня 2020 року, тобто за період до впровадження карантину. Стверджують, що, незважаючи на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до цього часу залишається чинною, оскільки суд не вказав, з якої дати вказана постанова КМУ втрачає чинність. На обґрунтування наведеного посилаються на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23 січня 2020 року в цивільній справі № 355/1214/16-ц. Звертають увагу суду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц про те, що безспірність заборгованості підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15 також вказано, що безспірність підтверджується документами, а нотаріус лише перевіряє наявність цих документів. Виписки по рахунку позивача є первинними бухгалтерськими документами, а тому можуть бути належними доказами щодо заборгованості за тілом кредиту. Нотаріус вчиняє виконавчий напис на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати пояснення у боржника. Відсутність погодження боржником документів, виготовлених банком, як, власне, і існування іншого судового спору між стягувачем та боржником, не вказують на спірність заборгованості, яка стягується за виконавчим написом. Просять врахувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, де зазначено, що позивач повинен спростувати суму заборгованості перед банком, яка запропонована у виконавчому написі нотаріуса, а також правовий висновок Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 490/6023/16, відповідно до якого за відсутності судового спору щодо розміру заборгованості підстави для скасування виконавчого напису нотаріуса відсутні. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М., в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи без її участі у зв`язку з великим навантаженням (а.с. 82). Заперечень або пояснень до суду від нотаріуса не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О., у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 31, 33-34) заперечень, пояснень або заяв з процесуальних питань не подав. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною вчинено виконавчий напис № 2785, яким стягнуто з [PERSON] на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІДЕЯ БАНК» заборгованість за Договором кредиту та страхування № Z75.19744.003841064 від 10 квітня 2018 року на загальну суму 148 877,45 грн (а.с. 15). Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що 10 квітня 2018 року [PERSON] уклав з АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ІДЕЯ БАНК» Договір кредиту та страхування № Z75.19744.003841064, строк платежу за яким настав 10 грудня 2019 року. Загальна сума заборгованості за період з 10 січня 2020 року до 07 червня 2021 року становить 148 877,45 грн, з яких: 69 094,54 грн - прострочений основний борг (заборгованість за тілом кредиту); 9 732,10 грн - прострочені проценти; 65 788,94 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту; 2 361,87 грн - пеня; 1 900,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису. На підставі виконавчого напису нотаріуса 25 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О. відкрито виконавче провадження № 66603125 та винесено постанову про арешт коштів, а 30 серпня 2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 10, 11, 13). Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, яку вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2 розділу 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, скасовано пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким було передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17 зазначено, що у зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29 червня 1999 року в редакції від 29 листопада 2001 року. Вказаною редакцією було передбачено вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Таким чином, як на момент вчинення нотаріусом Сазоновою О.М. виконавчого напису № 2785 від 16 липня 2021 року, так як і на час розгляду справи, обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису за кредитним договором є нотаріальне посвідчення такого договору. Водночас матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що кредитний договір № Z75.19744.003841064 від 10 квітня 2018 року, укладений між [PERSON] та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ІДЕЯ БАНК», посвідчувався нотаріально. Відомостей про нотаріальне посвідчення згадуваного договору в самому виконавчому написі не зазначено. Відповідачем вказаний факт також не доведено. Правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року в цивільній справі № 355/1214/16-ц, на який посилається відповідач (незважаючи на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до цього часу залишається чинною, оскільки суд не вказав, з якої дати вказана постанова КМУ втрачає чинність), не може бути застосовано у даній справі. Вказаний висновок застосований у справі про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 05 серпня 2016 року, тобто до прийняття постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року. Суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 по справі № 754/9711/14-ц та застосований у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц. Стороною відповідача, відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимість доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сазоновій О.М. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Відповідач додав до відзиву копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис. Це, зокрема, кредитний договір № Z75.19744.003841064 від 10 квітня 2018 року, укладений між [PERSON] та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ІДЕЯ БАНК» (а.с. 58-61), вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань разом з доказами надіслання її боржникові (а.с. 63, 64, 65, 66, 67), виписка з рахунку божника із зазначенням суми заборгованості (а.с. 68-70), розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 71-74). Разом з тим, із кредитного договору № Z75.19744.003841064 від 10 квітня 2018 року, виписки з рахунку божника та розрахунку заборгованості не можна зробити висновок, що сума заборгованості є безспірною. Судом проаналізовано правові висновки, на які відповідач послався у відзиві на позовну заяву та дійшов висновку, що вони або стосуються правовідносин, що виникли до прийняття постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеної без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, або ж застосовані за інших обставин справи, а тому не можуть бути застосовані у даній справі. Зокрема, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц безспірність заборгованості підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. У постанові Верховного Суду від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15 також вказано, що безспірність підтверджується документами, а нотаріус лише перевіряє наявність цих документів. Вказані правові висновки не спростовують того факту, що 16 липня 2021 року, тобто на дату вчинення виконавчого напису № 2785, який оспорюється позивачем, обов`язковим документом, який повинна була отримати нотаріус Сазонова О.М. та без якого вона не мала законних підстав вчинити виконавчий напис, є оригінал нотаріально посвідченого договору. У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 зазначено, що позивач повинен спростувати суму заборгованості перед банком, яка запропонована у виконавчому написі нотаріуса. Водночас суд звертає увагу на те, що у справі № 916/3006/17 позивач визнав суму заборгованості за кредитним договором (п. 50 постанови Великої Палати Верховного Суду). Відповідно до правового висновку Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 490/6023/16 за відсутності судового спору щодо розміру заборгованості підстави для скасування виконавчого напису нотаріуса відсутні. Вказаний правовий висновок сформований у справі про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого 30 травня 2016 року. Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, виписки по рахунку позивача є первинними бухгалтерськими документами, а тому можуть бути належними доказами щодо заборгованості за тілом кредиту. Згідно з правовим висновком Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14-ц нотаріус вчиняє виконавчий напис на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати пояснення у боржника. Відсутність погодження боржником документів, виготовлених банком, не вказує на спірність заборгованості, яка стягується за виконавчим написом. Виписки по рахунку позивача дійсно є первинними бухгалтерськими документами, які можуть бути належними доказами щодо заборгованості за тілом кредиту. Проте, за спірним виконавчим написом стягується не лише тіло кредиту, а також проценти, плата за обслуговування кредиту та пеня. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також сума процентів, плати за обслуговування кредиту та пені, зазначені у написі, є безспірними. Cлушними є посилання позивача на те, що назва договору, вказана у виконавчому написі (Договір кредиту та страхування), відрізняється від назви договору, копія якого додана відповідачем до відзиву на позовну заяву (кредитний договір), а реквізити та підписи сторін розміщені на окремому аркуші, окремо від умов договору та графіка погашення заборгованості. Отже, суд дійшов висновку, що стороною відповідача, відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимість доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сазоновій О.М. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за Договором кредиту та страхування. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалась належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушила норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» у випадку існування спірної заборгованості, щодо якої нотаріусом вчинено виконавчий напис, такий виконавчий напис скасовується, а спір щодо суми заборгованості розглядається у позовному провадженні, позивачем у якому є кредитор, а відповідачем боржник. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд,

Outcome: approved