Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просить стягнути на її користь з [PERSON] заборгованість в сумі 6440 грн., на відшкодування моральної шкоди 2000 грн., витрати на правову допомогу. В обґрунтування позову посилалася на те, що 01.04.2014 року між нею на відповідачкою було укладено договір оренди нежилого приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], строком на один рік до 01.04.2015 року. Відповідно до договору оренди вартість орендованого приміщення становить 4000 грн. на місяць. Але даний договір було розірвано відповідачкою, приміщення остання звільнила, проте відповідачкою не був проведений розрахунок за оренду нежитлового приміщення, у зв'язку з чим, 06.05.2014 року відповідачкою було написано розписку, відповідно до якої остання визнала свій борг на суму 6440 грн. за оренду нежитлових приміщень та зазначену суму [PERSON] зобов'язалась повернути протягом місяця, про що нею була написана розписка. Позивачка в усній формі вимагала повернення боргу, але відповідачка не виконала взяті на себе зобов'язання. До теперішнього часу відповідачка борг не повернула, що вимусило [PERSON] звернутись до суду із відповідним позовом. До судового засідання позивачка не з'явилася, проте присутній її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення, пояснивши, що борг в сумі 6440 грн. виник у [PERSON] перед [PERSON] внаслідок орендованих приміщень та за згодою сторін було замінено позиковим зобов'язанням відповідно до ст. 1053 ЦК України. До судового засідання відповідачка не з'явилася, проте присутній її представник [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що, дійсно, 01.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди нежитлових приміщень строком на один рік. Позивачка дозволила відповідачці завести на склад матеріальні цінності, а позивачка, в свою чергу, утримуючи матеріальні цінності на складі, вимусила відповідачку написати розписку за час зберігання речей на суму 6440 грн.. Проте будь-яких грошей у позивачки вона не позичала. В міліцію з приводу неправомірних дій позивачки вона не зверталась. Також представник зазначав, що розписка, дійсно, була написана, проте це борг не за договором позики, а борг за договором оренди. Крім того, представник відповідачки посилався на те, що договір оренди нежитлових приміщень не був нотаріально посвідчений, відповідно до ст. 794 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вислухавши свідків, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.ст. 1, 4 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як вбачається із ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Судом встановлено, що між сторонами по справі виникли правовідносини з приводу оренди нежитлових приміщень, що належали позивачці. Так, 01.04.2014 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS]. Строк дії договору оренди з 01.04.2014 року по 01.04.2015 року. Відповідно до п. 4.1 за оренду приміщень орендатор сплачує оренду плату в сумі 4000 грн.. Зазначені обставини підтверджуються представниками сторін по справі. Борг, який виник внаслідок оренди нежитлових приміщень, за згодою сторін було замінено позиковим зобов'язанням. Як вбачається з розписки, яка датована 06.05.2014 року, [PERSON] зобов'язалась протягом місяця виплатити борг у сумі 6440 грн.. Таким чином, суд вважає, що сторонами дотримані вимоги ст.ст. 1053, 1047 ЦК України про новацію боргу та форми договору позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з розписки, відповідачка зобов'язалася повернути кошти упродовж місяця, але свого зобов'язання у визначений строк не виконала. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки борговий документ - розписка знаходиться у позивачки, і відповідачка не надала доказів того, що вона сплатила борг, то суд вважає, що відповідачка не повернула позику і вона підлягає стягненню з відповідачки у повному обсязі в сумі 6440 грн.. Що стосується доводів представника відповідачки про відсутність нотаріального посвідчення договору оренди нежитлових приміщень, відповідно до ст. 794 ЦК України, то необхідно зауважити, що, відповідно до ст. 794 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше ніж на три роки, підлягає державній реєстрації. За таких обставин, з врахуванням ст. 1053 ЦК України, суд приходить до переконання, що в даній частині позов підлягає задоволенню. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають, оскільки, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Факт спричинення позивачці моральної шкоди в судовому засіданні не доведений. Що стосується витрат на правову допомогу, то вони також задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. До складу судових витрат відносяться витрати на правову допомогу (п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (ч.1.ст. 84 ЦПК України). Понесені сторонами судові витрати підлягають розподілу між ними за правилами, встановленими ст. 88 ЦПК України. Граничний розмір таких витрат встановлений законом. При цьому положенням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчені про відрядження). Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Витрати на правову допомогу повинні бути підтверджені документально. Тому інші засоби доказування цих обставин, крім письмових, є недопустимими. На підтвердження оплати позивачкою надана ксерокопію квитанції про оплату, яка посвідчена самим [PERSON] без надання оригіналу та доказів оприховування цих грошей. Необхідно також зауважити, що відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Позивачкою надано договір про надання правової допомоги від 22.07.2014 року із адвокатом [PERSON] та в судовому засіданні було представлено довіреність на ім'я [PERSON] від 15.07.2014 року, тобто при вирішенні питання про відшкодування витрат на правову допомогу позивачка не визначилася, в якому статусі [PERSON] брав участь у справі: як представник позивача згідно зі ст.ст. 40, 42 ЦПК України, чи особа, яка надає правову допомогу у відповідності до ст. 56 ЦПК України, що має суттєве значення для правильного вирішення питання про компенсацію витрат на правову допомогу. Як роз'яснено у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 року № 2 особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в ч. 2 ст. 56 ЦПК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, а саме: з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: partial