Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

12.02.2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати, що [PERSON] та [PERSON] втратили право на користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що позивач, як добросовісний наймач спірної квартири сплачує комунальні послуги за себе та відповідачів, які зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , але тривалий час не проживають. Відповідачі змінили місце проживання, але зміна місця проживання не позбавляє обов`язку сплачувати комунальні послуги. Також зазначив, що судовим рішенням у справі №750/8855,13-ц від 07.10.2013 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, встановлено, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації з 2006 року, а тому на підставі ст. 82 ч. 4 ЦПК України та ст.ст. 66, 67, 72 ЖК України просив визнати, що [PERSON] та [PERSON] втратили право на користування квартирою [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до ордеру на жиле приміщення №170 від 27.11.2006, дію якого продовжено до 10.02.2007 року виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на підставі рішення МВК №302 від 20.11.2006 п. 9.1 була надана службова квартира [PERSON] зі складом сім`ї [PERSON] - дружина, [PERSON] - син (а.с. 8). Згідно довідки Управління адміністративних послуг № 733 від 28.01.2021 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до особового рахунку на квартиру [ADDRESS] видано службовий ордер 170 від 27.11.2006 року та зареєстровані 11.01.2007 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та 15.01.2014 року [PERSON] , [INFO] . Виходячи з положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Відповідно до затвердженого начальником ДОЖФ №3 КП «Деснянське Чернігівської міської ради акту від 26.01.2021 року [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в кв. [ADDRESS] , зі слів власника квартири, фактично не проживають за місцем реєстрації (а.с. 11). Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні представник позивача твердження щодо статусу службового житла, а саме квартири [ADDRESS] не спростував. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.10.2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 05.05.1995 року Самгородоцькою сільською Радою Козятинського району, вінницької області, актовий запис №3. Вказаним судовим рішенням встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.05.1995 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Після розірвання шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні (а.с. 10). А тому посилання представника позивач на підстави звернення [PERSON] до суду з позовом про розірвання шлюбу, де позивач вказував, що останні 7 років проживають окремо з [PERSON] не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в постановленому судовому рішенні судом даного факту не встановлено. Також в акті про не проживання особи за місцем реєстрації від 26.01.2021 не було встановлено часу з якого фактично не проживають відповідачі за місцем реєстрації. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскільки статус квартири є службовим та позивачем не надано суду беззаперечних доказів не проживання відповідачів у квартирі та періоду їхньої відсутності, тому в задоволенні позову з підстав заявлених позивачем слід відмовити.

Outcome: dismissed