Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

27 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] , укладеного 09.05.2009р. між нею та [PERSON] та визнання за нею права власності на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами. В ході підготовчого провадження [PERSON] змінила підстави позову та просила визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок вже за набувальною давністю. В обґрунтування позову посилається на набуття нею права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України. Ухвалою суду від 11.11.2019р. позов в частині вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] від 09.05.2009р. залишено без розгляду відповідно до пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, із заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталася, відзиву не надала. Представник третьої особи, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надіславши заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 19 грудня 2019 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.03.1992р. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з колгоспом "Большевик" та посвідченого головою виконкому Коротченкіської сільської ради, за реєстровим № 37, набула у власність житловий будинок № 30 садибного типу з надвірними прибудовами в [ADDRESS] (з 2016 р. - с. Погребки) з надвірними господарськими будівлями та спорудами /а.с. 7, 30, 31/. Як вбачається з розписки /а.с. 9/, 09.05.2009р. [PERSON] від [PERSON] отримала гроші в розмірі 2000 грн за будинок [ADDRESS] , вказавши при цьому, що в подальшому ніяких претензій на цей будинок не матиме. За доводами позивача, остання вважала, що таким чином сторони фактично погодили між собою правочин купівлі-продажу спірного будинку. Слід зазначити, що договір купівлі-продажу у письмовій формі між ними не укладався та, відповідно, його державна реєстрація не проводилася. Зважаючи, що предметом даного правочину сторонами було визначено нерухоме майно, в силу приписів чинної на той час редакції ст. 657 ЦК України такий договір підлягав і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України (в редакцій чинній станом на 09.05.2009р.) правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакцій чинній станом на 09.05.2009р.) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. В свою чергу, за роз`ясненнями, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Таким чином, правочин купівлі-продажу спірного будинку не можна вважати укладеним сторонами, і, як наслідок, право власності на вказаний об`єкт у набувача на підставі вказаного правочину не виникло. Разом з тим, як встановлено вище, позивачем сплачена відповідачу вартість майна в розмірі - 2000 грн 00 к. За доводами позову позивач з травня 2009 року почала проживати у спірному будинку, що підтверджується довідками Коротченківської сільської ради № 134 від 18.02.2019р., №428 від 12.09.2019р. /а.с.32, 76/ за змістом яких вбачається, що з 09 травня 2009 року [PERSON] утримує, користується, ремонтує житловий будинок [ADDRESS] , обробляє прилеглу до нього земельну ділянку, сплачує земельний податок та інші місцеві податки та збори, а також зареєстрована в ньому. В свою чергу, відповідно до довідки Коротченківської сільської ради №427 від 12.09.2019р. /а.с. 76/ [PERSON] з часу придбання будинку позивачем станом будинку не цікавиться, не обслуговує його, комунальні платежі не сплачує, земельну ділянку не обробляє. При цьому, відповідно до довідки Коротченківської сільської ради за вих.№ 134 від 18.02.2019р. [PERSON] разом зі своєю родиною виїхала з будинку ще у 1995 році /а.с. 32/. Згідно з актом від 16.09.2019р., складеним за участі сусідів [PERSON] та [PERSON] /а.с. 75/, [PERSON] проживає та утримує будинок [ADDRESS] , робить у ньому поточний ремонт, обробляє земельну ділянку, сплачує комунальні платежі. Таким чином позивач вважає, що добросовісно заволоділа будинком [ADDRESS] , відкрито, безперервно володіє даним нерухомим майном більш ніж 10 років, а тому в межах даної справи висуває вимоги про визнання за нею права власності на вказане майно за набувальною давністю відповідно до приписів ст. 344 ЦК України. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи підстави заявленого позову, суд вважає за необхідне звернутися до правових положень ст. 344 ЦК України, якою врегульований інститут набувальної давності. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому, за приписами ч. 4 даної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу (договір найму, збереження тощо), виключає застосування набувальної давності. Володіння має бути добросовісним, тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали сумніву щодо правомірності набуття майна. Як було встановлено судом під час розгляду даної справи, позивач фактично володіє та користується будинком [ADDRESS] більш ніж 10 років. При цьому, досліджуючи питання щодо добросовісності володіння позивачем спірним майном, слід зазначити, що протягом строку давності володіння цим майном позивач завжди вважала, що спірний будинок належить саме їй, та була впевнена у тому, що правомірно набула його у володіння. Крім того, слід зазначити, що [PERSON] , яка значиться власником даного нерухомого майна, останнім не цікавиться, не користується та претензій до позивача за весь час фактичного володіння останньою цим майном, не пред`являла. Наведене у сукупності дозволяє суду дійти висновку, що позивач не знала та не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірну нерухомість. Крім того, як встановлено судом, позивач відкрито, тобто очевидно для всіх третіх осіб, та безперервно володіє даним об`єктом нерухомого майна протягом більш десяти років, що у тому числі підтверджується наведеними вище довідками сільради, актом, складеним за участі сусідів, фактом звернення позивача до ФОП [PERSON] з приводу видачі технічного паспорта на вказаний житловий будинок, до ТОВ "Наукова технічна компанія "Оцінка" - з приводу оцінки цього майна /а.с. 10-14, 15-28, 75-76/. Більш того, [PERSON] у спірному будинку зареєстрована з 27.05.2009р. /а.с. 32/. Будь-яких сумнівів з цього приводу у суду не виникає. Засадами чинного Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі шляхом визнання права (ст. 16 ЦК України). Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на будинок [ADDRESS] на підставі ч. 1 та 4 ст. 344 ЦК України. Враховуючи, що позивачем заявлено клопотання залишити судові витрати по справі за нею, суд залишає судові витрати за фактично понесеними.

Outcome: approved