Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Крупець», [PERSON] про визнання договорів недійсними, третя особа [PERSON] 21.05.2015 року , після смерті позивачки ,яка сталася [INFO] року провадження по справі було призупинено 28.10.2015 року до вступу спадкоємців у право власності у порядку спадкування та ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.05.2016 року провадження по справі було поновлено з залученням до участі у справі в якості правонаступника позивачки її доньки [PERSON]. В провадження складу суду під головуванням судді Руднєвої О.О. справа надійшла 20.03.2017 року. В судовому засіданні 10.07.2017 року позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні, просила визнати недійсним договір комісії №425,укладений від імені [PERSON] -на підставі довіреності [PERSON].(комітентом) та ТОВ фірма «Крупец »(комісіонер) і покупцем [PERSON] від 04.09.2013 року та визнати недійним договір купівлі-продажу автомобіля «Subaru Forester» державний номер [NUMBER] який укладено між ТОВ торгівельна фірма «Крупец»як продавцем та [PERSON] як покупцем від 04.09.2013 року. Пояснила, що договір зовсім є нікчемним, бо продаж і договір комісії і договір купівлі-продажу були укладені [PERSON] 04.09.2013 року на підставі довіреності її брата [PERSON] , який помер [INFO] року, тобто на час оформлення договорів довіреність була недійсною. Після чого звернулася до суду з заявою про можливість розгляду справи за її відсутності. Представник позивачки за дорученням [PERSON] звернулася до суду з заявою про можливість розгляду справи за її відсутності. Відповідачі ТОВ фірма «Крупец »( та [PERSON] звернулися до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, після чого в судове засідання не з»явилися, про час розгляду справи попереджені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістили. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про час розгляду справи попереджена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістила. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного: Судом роз»яснені учасникам процесу вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України відносно того, що обов»язок доказування обгрунтованості своїх доводів та вимог законодавцем покладається на сторони ,а судом докази тільки оцінюються, а також стосовно того, що суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Суд вважає, що позивачка обґрунтованість своїх вимог наданими суду доказами довела в повному обсязі . На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Суд приходить до висновку, що відповідачі обґрунтованість своїх доводів належними та допустимими доказами суду не довели. Позивачка по справі [PERSON],яка померла [INFO] року (арк..справи 46) була матір»ю власника транспортного засобу - автомобіля «Subaru Forester» державний номер [NUMBER] [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується актовим записом № 10943 про реєстрацію смерті, який виконано 17.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції(арк..15). За життя, небіжчик [PERSON] 17.04.2010 року оформив довіреність на ім.»я [PERSON] з правом розпорядження автомобілем «Subaru Forester» державний номер [NUMBER] 2008 року випуску с встановленим строком дії довіреності 5 років тобто до 17 квітня 2015 року(арк..9). 04.09.2013 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Торгівельна фірма «Крупец» з яким уклала договір комісії № 425. Згідно цього договору [PERSON] за дорученням - [PERSON] (комітент) з однієї сторони, ООО «Крупец» Торгівельна фірма (комісіонер) з другої сторони, та покупець [PERSON] домовились про наступне: комітент здає, а комісіонер приймає та зобов'язується продати покупцю ([PERSON].) належний комітенту транспортний засіб SUBARU FORESTER, 2008 р.в., номерний знак [NUMBER]. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу № 24/09/2013/01 від 04.09.2013 року вартість автомобіля складає 125458,13 грн. Продаж автомобіля відбувся за заявою про продаж [PERSON] нібито за дорученням [PERSON] [INFO] року померла [PERSON]. [PERSON] подала до суду заяву про залучення її до справи як правонаступника, яку судом було задоволено, було винесено відповідну Ухвалу. Відповідно до ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст.. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст.. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ст.. 244 ЦК). Відповідно до ст.. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків. Суд приходить до висновку, що оскільки особа, яка видала довіреність ([PERSON].) помер [INFO] року, а укладення договору комісії та наступний продаж автомобіля за довіреністю відбувся 04.09.2013 року, представництво за довіреністю припинилося, а тому [PERSON] не мала повноважень на вчинення правочинів. Згідно зі ст.. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно Довідки-рахунку ААВ № 507215 від 04.09.2013 року покупцю [PERSON] продано і видано транспортний засіб SUBARU FORESTER, 2008 р.в., номерний знак [NUMBER]. Тобто, Довідкою-рахунком підтверджується укладення договору купівлі-продажу, відповідно до якого відбувся перехід права власності на автомобіль. Згідно зі ст.. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. На підставі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин , якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч 3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ст..203 ЦК України 2003 року передбачає наступне: 1)зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу ,іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2)Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності 3)Волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4)Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5)Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків 6)Правочин, що вчиняється батьками(усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 225 ЦК України передбачені правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а саме: 1. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. 2. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. 3. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину. Стаття 229 ЦК України наголошує: 1. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. 2. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Стаття 230 ЦК України передбачає, що: 1. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 2. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. На підставі вимог ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним право чином права та обов»язки передбачалися на лише майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Таким чином, правочин є таким правочином , в якому на підставі договору має місце обумовлення настання або зміну прав та обов»язків обставиною, щодо якої невідомо настане вона чи ні (відкладальна обставина), як передбачено ч 1 ст 212 ЦК України. На підставі вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» «Судам відповідно до ст 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша ст219, частина перша ст.220,частина перша ст.224 ЦК тощо), та оспорювані правочини , якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах встановлених законом (частина друга ст.222, частина друга ст.223, частина перша ст.225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.» На підставі вимог п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» « Відповідно до ст.215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину(договору)недійсним не може бути його розірвання ,оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтованості іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена, як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права і інтереси якої порушено вчинення правочину.». Дослідивши докази по справ в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні ,обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved