Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що між нею та [PERSON] 12.06.2013 року було укладено договір на надання послуг. Відповідно до умов цього договору відповідач повинен сплатити 10 000 гривень за надання послуг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме, нежитлове приміщення, загальною площею 86,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] на його ім'я. В визначений термін сума, обумовлена договором, сплачена не була, через що вона направила відповідачу лист з вимогою слати послуг. Зазначена вимога проігнорована відповідачем, кошти не сплачено, тому позивач звернулась до суду з цим позовом. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав та звернувся до суду з зустрічним позовом, відповідно якого просив визнати за ним право власності на нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 84,6 кв.м., що складається з: поз.1, площею 67,0 кв.м., поз.2, площею 2,2 кв.м., поз.3 - туалету, площею 2,7 кв.м., поз.4 - коридору, площею 1,9 кв.м., поз.5, площею 7,8 кв.м. без додаткових актів введення в експлуатацію. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що дійсно між ним та [PERSON] було укладено договір, але остання свої обов'язки не виконала та право власності не зареєструвала. Окрім того, через посилання позивача за первісним позовом, що реєстрація права власності не можлива через відсутність правовстановлюючих документів на майно, та відсутність у нього взагалі такого права, він був вимушений звернутись до суду з зустрічним позовом. 17 квітня 2013 року він уклав з ВАТ «Завод Дніпропрес» попередній договір купівлі-продажу квартири та передав грошові кошти в розмірі 50 000 грн., однак нотаріально-посвідченої угоди купівлі-продажу досягнуто не було, через ухилення від цього ВАТ «Завод Дніпропрес». За відповіддю КП «ДМБТІ» право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. З моменту придбання майна він став його фактичним володільцем та реконструював його, вважаючи своєю власністю. Наразі вважає зазначений об'єкт нерухомості самочинним будівництвом, яке не порушує нічиїх прав. Оскільки усі вимоги будівельних норм дотримані, приміщення придатне до експлуатації, звернувся з зустрічним позовом до суду. В судове засідання позивач за первісним позовом надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач за первісним позовом в судове засідання надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав у повному обсязі та на їх задоволенні наполягав. В задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити. Суд, дослідивши в сукупності надані докази, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають, а позовні вимоги за зустрічним позов підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 12 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про надання послуг за №12/06, згідно якого [PERSON] зобов'язалася провести відповідні консультації та здійснити реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно, а саме, нежитлове приміщення, загальною площею 86,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] на ім'я відповідача. У встановлений термін позивач за первісним позовом право власності не зареєструвала, умови договору не виконала, а тому у відповідача не настали підстави для сплати за виконані роботи. 16 червня 2013 року між [PERSON] та ВАТ «Завод Дніпропрес» була укладена угода купівлі-продажу нерухомого майна в [ADDRESS]. За умовами угоди покупець [PERSON] передав ВАТ «Завод Дніпропрес» грошові кошти в розмірі 50000,00 грн. Зазначена угода укладена в простій письмовій формі. Відповідно довідки КП «Земград» №26, для оформлення документів [PERSON] рекомендовано використовувати адресу [ADDRESS] Згідно довідки КП «ДМБТІ» ДОР №12028 право власності на об'єкт нерухового майна за адресою [ADDRESS] не зареєстровано. Крім того, відповідно до технічного висновку ТОВ «СКАРЕ» (ліцензія Серія АБ №205927, дійсна з 12.04.2005 року по 12.04.2010 року), на замовлення [PERSON] при побудові нерухомого майна не виявлені дефекти та пошкодження, а тому нежитлове приміщення придатне для подальшої експлуатації. Згідно технічного паспорту на нежитлову будівлю [ADDRESS], виконаного станом на 12.08.2013 року, об'єкт нерухомості складається з: поз.1 - приміщення, площею 67,0 кв.м., поз.2 - приміщення, площею 2,2 кв.м., поз.3 - туалету, площею 2,7 кв.м., поз.4 - коридору, площею 1,9 кв.м., поз.5 - приміщення, площею 7,8 кв.м., а всього загальною площею 81,6 кв.м. Статтею 181 Цивільного кодексу України 2003 року встановлено, що до нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. У відповідності до ч.1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу або певним чинним затвердженого проекту. Згідно із ст.386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст. 317,319 Цивільного кодексу України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії які не суперечать закону. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Відповідно до статті 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", під державною реєстрацією речових прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.4 зазначеного Закону право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Згідно ст.19 Закону підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, в тому числі, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. На підставі наведеного вище, слід зробити висновок, що чинним законодавством України передбачений обов'язок власника нерухомого майна здійснити державну реєстрацію свого права власності на це майно, а також обов'язок відповідного державного органу, який уповноважений здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснити таку реєстрацію незалежно від наявності або відсутності документів, які підтверджують введення об'єкта в експлуатацію. Зважаючи на те, що будівельні норми при будівництві не були порушені, а отже і не порушенні права третіх осіб, суд вважає можливим зустрічні позовні вимоги про визнання права власності визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок позивача по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved