Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в якому просив зняти арешт з належного йому нерухомого майна, що був накладений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Комсомольського району м. Херсона, накладений згідно постанови АА № 154587 від 05.04.2006 року та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником 1/2 частини [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 15.12.2004 року. У липні 2018 позивачу стало відомо про наявність арешту належного їй нерухомого майна. Арешт накладений на підставі постанови АА №154587 від 05.04.2006 року, виданої ВДВС Комсомольського района місті Херсона. На звернення позивача від 12.07.2018 року до Корабельного РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області з заявою про зняття арешту, останнім було відмовлено та зазначено, що на виконанні у відділі не перебували та не перебувають виконавчі провадження, де стороною є [PERSON] , здійснити перевірку виконавчих проваджень та Журналів обліку бланків сурової звітності за 2006 рік, з метою встановлення суми боргу та причини накладення арешту за постановою АА № 154587 від 05.04.2006 року неможливо, оскільки журнали знищено у зв`язку із закінченням строку, передбаченого для їх зберігання. Позивач вважає, що наведені обставини свідчать про відсутність правових підстав накладення арешту та існування арешту позбавляє позивача можливості вчиняти дії щодо належного йому майна, вільно розпоряджатися ним. Ухвалою від 17.08.2018 року суддею Хайдаровою І.О. відкрито провадження у справі. 13.02.2019 року відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа надійшла в провадження судді Єпішина Ю.М. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 06.03.2019 року справу прийнято до провадження та призначене підготовче судове засідання. 25.03.2019 року підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання надав про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, на запит суду надав інформаційний лист про неможливість надання матеріалів виконавчого провадження. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Ухвалою від 11.06.2019 року постановлено провести заочний розгляд справи. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №132405398 від 27.07.2018 року на підставі постанови про накладення арешту АА №154587 ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні від 05.04.2006 року зареєстровано арешт майна [PERSON] - 1/2 частини [ADDRESS] . З листа Корабельного районного відділу державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області №37870 від 25.07.2018 року та № 12982 від 05.04.2019 року вбачається, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні у відділі виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] не перебувало і не перебуває. Здійснити перевірку виконавчих проваджень та Журналів обліку бланків сурової звітності за 2006 рік, з метою встановлення суми боргу та причини накладення арешту за постановою АА № 154587 від 05.04.2006 року неможливо, оскільки журнали знищено у зв`язку із закінченням строку, передбаченого для їх зберігання Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність невиконаних зобов`язань [PERSON] та які б підтверджували обґрунтованість існування арешту. Згідно з ст. 41 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" публічне обтяження припиняється на підставі рішення уповноваженого органу (особи) з дня набрання ним законної сили. Публічне обтяження також припиняється внаслідок реалізації прав, що випливають із змісту публічного обтяження. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають реєстрації протягом п`яти днів із дня його припинення. Обов`язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган або на уповноважену ним особу. Уповноважений орган несе відповідальність у встановленому законом порядку за порушення обов`язку щодо реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження. Відповідно до ч. 5 ст. 43 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Отже дане рішення з дня набрання ним законної сили є підставою для реєстрації припинення обтяження. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та скасування арешту. На підставі викладеного, ст. ст.3, 15, 16, 321, 328, 391 ЦК України, ст. ст. 41, 43 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень",

Outcome: approved