Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулось до Бердянського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 17214,28 гривень. Позов обґрунтовано наступним. [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 08.04.2011 року. Отже, підписавши заяву між сторонами був укладений Договір про надання банківських послуг. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ними договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети - заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті -заяві, де є відповідні заповнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. Дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8000 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість станом на 20.04.2020 року у сумі 17214,28 грн., яка складається з наступного: 12020,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12020,02 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5144,26 заборгованість за простроченими відсотками, 50,00 - нарахована пеня та судові витрати в сумі 2102 грн. В матеріалах справи наявне клопотання від представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує (а.с.57). Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України, і не повідомив суд про причини своєї неявки . Представник відповідача адвокат Ганчева М.А. в судове засідання не з`явилася, подала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, а також подала письмове клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки вважає позов необґрунтованим та недоведеним. За таких обставин, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.08.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду (а.с.69 ). Як зазначено у позові, 08.04.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Укладений між сторонами договір складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 08.04.2011 року (а.с.20), витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.21), витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку № СП-2010-256 від 06.03.2010 року (22-45), довідки про надання кредитної картки 06.08.2015 року (а.с.18), довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки за період з 20.10.2015 року по 13.05.2019 року (а.с.18), розрахунка заборгованості за період з 20.10.2015 по 01.03.2020 року ( а.с.14-17). За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. Як зазначає позивач, він свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком (а.с.14-17) Так, розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 20.04.2020 року складає у сумі 17214,28 грн., яка складається з наступного: 12020,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12020,02 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5144,26 заборгованість за простроченими відсотками, 50,00 - нарахована пеня. Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч.2 ст.11 ЦК України,є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Приписами ч. 2 ст.95 ЦПК України,встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст.95 ЦПК України,копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23». Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2,розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом встановлено, що 08.04.2011 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві позичальника домовленості сторін щодо встановлення строку дії договору немає. Підписана відповідачем анкета-заява не містить згоди на отримання ним будь-якої кредитної картки, а також в ній не зазначено суми кредитного ліміту. У анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між банком та ним Договір приєднання у розумінні ч. 1ст. 634 ЦК України. При цьому у заяві зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, і позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, за простроченим тілом кредиту, за простроченими відсотками та пенею. Як на підставу своїх позовних вимог про погашення кредиту, позивач посилався на Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які не підписані відповідачем. Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», доданий позивачем до позовної заяви, не є належним доказом погоджених сторонами умов кредитного договору, оскільки в ньому зазначена загальна інформація щодо усіх типів кредитних карт «Універсальна», з наданого документа неможливо встановити який вид картки і які тарифи були погоджені [PERSON] при підписанні анкети-заяви 08.04.2011 року. Такий Витяг не підписаний позичальником. Крім іншого витяг з Тарифів, доданих позивачем до позовної заяви, містить інформацію щодо зміни тарифних планів з 01 січня 2013 року, та зміни процентних ставок з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року, яка не могла існувати станом на день підписання анкети-заяви 08 квітня 2011 року. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. Надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки «Універсальна» та розміру наданого [PERSON] кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку. Крім того, наданий банком до матеріалів справи розрахунок суми боргу також не містить розміру кредитного ліміту, який був встановлений позивачем та який є базою нарахування боргу у зв`язку невиконанням умов, що передбачені в анкеті-заяві. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання саме кредитного договору 08 квітня 2011 року. Доданий АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунок заборгованості за період з жовтня 2015 року по березень 2020 року не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки він не є первинним документом так як не відповідає вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме: не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок. Крім того, згідно виписки про користування кредитними коштами, користування цими коштами розпочинається з жовтня 2015 року, що відповідає старту карткового рахунку № [NUMBER] оформленого 06 серпня 2015 року на [PERSON] , та не доводить укладення кредитного договору між сторонами 08 квітня 2011 року, який є предметом спору у даній справі (а.с.19). Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено на підставі належних та допустимих доказів розмір отриманих відповідачем кредитних коштів від банку,тому відсутня процесуальна можливість у суду дослідити та перевірити проведені позивачем нарахування заборгованості відповідача та встановити їх обґрунтованість. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Надані АТ «КБ «Приватбанк» документи не підтверджують факту видачі відповідачу кредиту на підставі анкети-заяви б/н від 08.04.2011 року . Стосовно обґрунтувань позовних вимог, викладених у позовній заяві, суд приймає до уваги наступне. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач в позовній заяві посилається на підписання відповідачем анкети-заяви б/н від 08.04.2011 року. З долученої до позовної анкети -заяви б/н вбачається, що відповідач вказує бажаний кредитний ліміт у розмірі 5000 грн. по кредитній карті «Універсальна Cold». В позовній заяві в п.2 ( а.с.№2) позивач вказує, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позову та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначеній у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. Тобто, позовна заява не містить номеру карткового рахунку, який був відкритий відповідачу на підставі анкети-заяви від 08.04.2011 року, не містить суми наданого відповідачу кредитного ліміту на підставі долученої до позову анкети-заяви. Відповідно до довідки, на яку йде посилання у позові, [PERSON] 06.08.2015 року надана кредитна картка з номером [NUMBER] з терміном дії 08/19 (а.с.19). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] : старт карткового рахунку 2.10.2015 року по карті № [NUMBER] , зміна кредитного ліміту 20.10.2015 року встановлення кредитного ліміту 300,00 грн., зміна кредитного ліміту 15.12.2015 року збільшення кредитного ліміту 8000,00 грн., зміна кредитного ліміту 13.06.2016 року зменшення кредитного ліміту 7520,00 грн., зміна кредитного ліміту 13.05.2019 року, кредитний ліміт 0,00 грн. В позовній заяві позивач в обґрунтування свої вимог посилається на те, що для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки ( а.с.2 зворотна сторінка). Виходячи з позову та долучених до позову письмових доказів позивачем слідує, що позовна заява не містить конкретного твердження про надання кредитного ліміту відповідачу на час укладання анкети -заяви 08.04.2011 року, розміру кредитного ліміту, надання картки і саме якої картки, номеру картки зі строком дії картки. Посилання в позові на долучені довідки вимоги позову не підтверджують, оскільки в довідці вказана тільки одна картка від 06.08.2015 року, тоді як анкета -заява підписана відповідачем 08.04.2011 року. Таким чином з позовної заяви позивача вбачається, що анкета-заява підписана відповідачем 08.04.2011 року, а до позову долучена довідка про відкриття відповідачу рахунку 06.08.2015 року, більш ніж через 4 роки після підписання анкети-заяви, що є сумнівними доказами. При цьому суд приймає до уваги, що позивачем також не надано доказу отримання відповідачем кредитної картки у 2015 році. АТ «КБ «Приватбанк» не надало виписки з рахунку відповідача саме з 08.04.2011 року або інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач користувався кредитними коштами, починаючи з квітня 2011 року. Факт підписання [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» та довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки невідомо якої, наданий позивачем розрахунок заборгованості не доводять видачу бажаної [PERSON] кредитної картки та користування нею. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору. Зазначені обставини унеможливлюють встановлення судом суми отриманого відповідачем кредиту, умов кредитування, тривалості пільгового періоду по кредиту, розміру процентної ставки за користування кредитом, розміру обов`язкового щомісячного платежу та розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, проведення розрахунку заборгованості. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостоїстатті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено на підставі належних та допустимих доказів на підтвердження видачі [PERSON] кредитної картки «Універсальна» та розміру наданого кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та неустойки відповідачу не є можливим, отже суд вважає доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтвердженими належними доказами, а тому в суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку. На підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed