Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Другого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що\~за рішенням Суворовського райсуду м. Одеси від 28.02.2003 р. і виконавчого листа № 2-1114/03 виданого 26.01.2005 р., державний виконавець 2-го ВДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі, 31.01.2005 р., постановою відкрив виконавче провадження. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 10.03.05 р., виконавче провадження було закінчено, а виконавчий лист №2-1114/03 повернутий Суворовському райсуду м.Одеси. [PERSON] оскаржила вищевказані дії державного виконавця. Так, рішенням Суворовського райсуду м.Одеси від 28.04.2005 р., дії державного виконавця були визнанні неправомірними, постанова про закінчення виконавчого провадження скасована, а 2-й ВДВС Суворовського райуправління юстиції м.Одеси зобовязано вчинити дії щодо виконання в/листа №2-1114/03. З набранням чинності рішення суду, виконавчі дії з примусового виконання судового рішення не проводять у порушення законних інтересів [PERSON] У березні 2007 р., начальником Другої ДВС у Суворовському районі м. Одеси подана заява до Суворовського райсуду про зміну сторони у виконавчому провадженні за виконавчим листом №2-1114/03. 10.04.2007 р. ухвалою Суворовського райсуду м.Одеси, Другій державній виконавчій службі у Суворовському районі м. Одеси відмовлено у задоволені заяви про зміну сторони у виконавчому провадженні. 09.04.2008 р. постановою про поновлення виконавчого провадження, виконавче провадження за виконавчим листом №2-1114/03 було поновлено. Однак, 14.05.2008 р., з прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу, виконавчий лист № 2-1114/03 повернутий Суворовському райсуду м. Одеси з одночасним направленням держвиконавцем клопотання до суду щодо вирішення питання про порушення кримінальної справи відносно боржника. Таким чином, судове рішення за виконавчим листом № 2-1114/03 з вини посадових осіб Другого відділу державної виконавчої служби у Суворовському районі м. Одеси не виконується понад 12 років. Позивачка вважає, що рішення не виконувалось, оскільки державними виконавцями було недотримані вимоги ч.1 ст.5, ч.1 ст.7,, ч.1 ст.8, ч.2 ст.25 Закону України „Про виконавче провадження, наслідком чого був порушений розумний строк у виконанні судового рішення. При цьому позивачка посилається на порушення п.1 ст. 6 „Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка захищає її право щодо виконання остаточного судового рішення. У звязку з неналежним виконанням посадовими особами державної виконавчої служби службових обовязків, позивачка зазнала моральних страждань і втрати душевного спокою, що негативно позначилось на стані здоровя. Так, протягом тривалого часу вона змушена була витрачати час у пошуках захисту порушеного права, оскаржуючи дії державних виконавців. Дійсна обставина призводила до перевтоми, нервового напруження і втрати спокійного ритму життя. Спричинену моральну шкоду позивачка оцінює у розмірі - 5000 грн., яка підлягає відшкодуванню за рахунок держави у відповідністю з ч. 3 ст. 11 Закону „Про державну виконавчу службу. У судове засідання представник позивачки, у звязку з неявкою відповідачів, подав заяву, за якою підтримав позов та просив вимоги задовольнити, розглянувши справу без участі сторін та без проведення технічного запису. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представники Державної виконавчої служби, а також Державного казначейства України у судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суду не повідомили. Представник ДВС надавала пояснення та заперечувала проти позову, вважала його необгрунтованим. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.169 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що у провадженні Другого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1114/03 Суворовського районного суду м.Одеси від 26.01.2005 року про зобовязання [PERSON] акціонерного товариства „Одеський завод сільськогосподарського машинобудування не чинити перешкод [PERSON] в приватизації квартири [ADDRESS] в м [PERSON], видати розпорядження на приватизацію та надати свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру. 27.01.2005 року до Другого ВДВС Суворовського РУЮ м. Одеси надійшла заява [PERSON] про прийняття на примусове виконання виконавчого листа №2-1114/03, виданого 26.01.2005 року Суворовським райсудом м.Одеси про зобов'язання ВАТ „Одеський завод сільськогосподарського машинобудування не перешкоджати [PERSON] в приватизації квартири №122 будинку №297 по Миколаївській дорозі в м.Одесі, видати розпорядження на приватизацію та видати свідоцтво про право власності на вказану квартиру. 31.01.2005 року державним виконавцем Другого відділу ДВС Суворовського районного управління юстиції м.Одесі [PERSON] було відкрито виконавче провадження №В-6/323 щодо виконання виконавчого листа 2-1114/03, який був виданий Суворовським районним судом м. Одеси 26.01.2005 року. 14.02.2005 року від боржника надійшов лист про отримання постанови про відкриття виконавчого провадження та повідомлено про передачу вказаного у рішенні суду будинку в комунальну власність міста, згідно розпорядження міського голови від 29.08.2003 року за № 1073-01р. про передачу жилих будинків та інженерних мереж, що не увійшли до статутного фонду ВАТ "Одессільмаш". 10.03.2005 року державний виконавець Коваль О.В. прийняла постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання в/листа №2-1114, посилаючись на те, що виконання судового рішення у зобов'язанні ВАТ "Одессільмаш на вчинення ним дій передбачених виконавчим документом є неможливим. Вищевказану постанову про закінчення виконавчого провадження було оскаржено [PERSON] до Суворовського районного суду м.Одеси. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 28.04.2005 року по справі №2-3644/05 було визнано\~дії державного виконавця 2-го ВДВС Суворовського районного управління юстиції м.Одеси [PERSON] неправомірними. Вищевказаним рішенням було скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №В-6/323 від 10.03.2005 р. про зобовязання ВАТ „Одессільмаш видати розпорядження на приватизацію квартири № 122 в буд.297 по Миколаївській дорозі у м. Одесі, видати свідоцтво на право власності на зазначену квартиру і не чинити перешкод у приватизації житла,\~а\~другий відділ державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Одеси було зобовязано вчинити дії щодо виконання виконавчого листа Суворовського районного суду м. Одеси № 2-1114/03. Рішення не було оскаржено та набуло чинності. 22.03.2007 року була винесена постанова про зупинення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа Суворовського районного суду м.Одеси № 2-1114/03. Після цього, Другий відділ ДВС Суворовського РУЮ м.Одеси звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні. Заява була обґрунтована тим, що\~при проведенні виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що будинок по Миколаївської дорозі, 297 розпорядженням Міського голови м.Одеси №1073 від 29.08.2003 року переданий в комунальну власність міста, у звязку з чим, виконати рішення неможливо. Зважаючи на те, що право на видачу розпоряджень про приватизацію та свідоцтво про право власності є у Управління житлового комунального господарства міста [PERSON], ДВС просила замінити сторону у виконавчому провадженні з боржника [PERSON] акціонерного товариства „Одеський завод сільськогосподарського машинобудування на Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради. Ухвалою суду від 10.04.2007 року у задоволенні заяви Другого відділу ДВС\~Суворовського РУЮ м.Одеси було відмовлено. Ухвала не була оскаржена та набула законної сили. 09.04.2008 року постановою державного виконавця Костіної В.В. було поновлено виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа Суворовського районного суду м.Одеси №2-1114/03. Відповідно до постанови В-12/24 про закінчення виконавчого провадження від 14.05.2008 року, виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа Суворовського районного суду м.Одеси № 2-1114/03 було закінчено, а виконавчий лист повернутий до Суворовського районного суду м.Одеси. Постанова була мотивована тією обставиною, що державним виконавцем було направлено клопотання до суду про порушення кримінальної справи відносно боржника. Таким чином, суд вважає, що рішення Суворовського районного суду від 28.02.2003 року на протязі понад дванадцяти років не виконується, оскільки державними виконавцями не вжиті відповідні заходи щодо його виконання. Відповідно до ст.5 Закону України „Про виконавче провадження N 606-XIV від 21 квітня 1999 року державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено,\~своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Статтею 86 Закону України Про виконавче провадження N606-XIV від 21 квітня 1999 року, а також ст.11 Закону України Про Державну виконавчу службу N202/98-ВР від 24 березня 1998 року встановлено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Судом встановлено, що позивачці завдана моральна шкода внаслідок неправомірних дій посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення. Оскільки шкода завдана посадовою особою державної виконавчої служби під час проведення виконавчих дій, вона підлягає відшкодуванню державою в особі Державного Казначейства України, за рахунок державного бюджету , що узгоджується зі\~ст.56 Конституції України, ст.ст.1167,1174\~ЦК\~України та п.21 абз.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження". Стаття 9 Конституції України визначає, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу від 04.11.1950р., яка є частиною національного законодавства України, гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обовязків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Проте, як зауважує Європейський Суд з прав людини, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (рішення від 20.07.2004р. у справі «Шматько проти України», заява 60750/00). Про неприпустиме виправдання держави про відсутність належного фінансування при виконанні судових рішень, було також зазначено\~Європейським судом з прав людини у рішенні від 07.05.2002р. по справі «Бурдов проти Росії» (заява №59498/00). З боку державного виконавця не представленого жодного доказу, який би спростовував доводи, викладені заявником. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в результаті неправомірних дій ДВС позивачці була спричинена моральна шкода. Так, позивачка протягом тривалого часу змушена витрачати час у пошуках захисту порушеного права, оскаржуючи дії державних виконавців, що призводило до перевтоми, нервового напруження і втрати спокійного ритму життя позивачки. Всі вищевказані дії, призвели до моральних страждань позивачки, що порушило її звичний спосіб життя, вимагали додаткових зусиль для відновлення порушених прав, шляхом оскарження дій державних виконавців. Суд вважає, що розмір моральний шкоди визначений позивачкою є обґрунтованим та відповідає принципам розумності та справедливості, а також характеру моральних страждань. Судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved