Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

17.02.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 21.10.2012 року, на спадкове майно, а саме: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 76,90 м. кв., в тому числі житловою площею 58,10 м.кв., літню кухню літ. Б, сарай літ. В, гараж літ. Г, вбиральня літ. Д, погріб літ.ПГ, огорожа № 1-3 криниця, № 4 ,замощення І Загальна вартість становить 38900,00 гривень, що знаходяться за адресою вул. Дністровська,19, с.Перебиківці Хотинського району Чернівецької області та які належали на праві власності [PERSON]. Посилається на те, що21.10.2012 року померла [PERSON], яка проживала [INFO]. Після її смерті за вищевказаною адресою відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: вул. Дністровська,19 с.Перебиківці Хотинського району Чернівецької області. При житті [PERSON] залишила заповіт, в якому заповіла все майно і взагалі все те, що належить їй, [PERSON]. Вказаний заповіт був зареєстрований в реєстрі 28.03.1996 року за № 12 та посвідчено секретарем Перебиковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області. Зазначає, що він вчасно спадщину прийняв, однак успадкувати будинок з господарськими спорудами він не зміг, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Відповідач [PERSON] - в судове засідання не з'явився до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги визнав, не заперечив проти визнання права власності за позивачем. Наслідки визнання позову відповідачам відомі та роз'ясненні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити . З копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла 21.10.2012 року. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивач в строки передбачені законом звернувся із заявою про прийняття спадщини в Хотинську нотаріальну контору, але вчасно успадкувати житловий будинок з господарськими спорудами він не зміг, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. Копією заповіту від 28.03.1996 року підтверджується, що [PERSON] заповіла все майно яке належало їй [PERSON]. Вказаний заповіт був зареєстрований в реєстрі 28.03.1996 року за № 12 та посвідчено секретарем Перебиковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області. Вказаний заповіт не змінено та не відмінено. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №7/02-31 від 19.03.2014 року, виданої приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області, вбачається, що після смерті [PERSON], спадкоємцем за заповітом є [PERSON], який подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Однак, правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній, а тому він не може успадкувати житловий будинок в позасудовому порядку. Згідно звіту про проведення технічного огляду і оцінки стану будівельних конструкцій житлового будинку, господарських будівель та інженерних мереж вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами відповідають будівельним, протипожежним та санітарним нормам і правилам, основні конструкції будівель знаходяться у задовільному стані. Відповідно до довідки Перебиковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 25.05.2015 року за № 395 від 25.05.2015 року , вбачається, що в житловому будинку який знаходиться за адресою с.Перебиківці Хотинського району Чернівецької області по вул. Дністровій,19 станом на 1991 -1995 роки був прописаний [PERSON]. Судом встановлено, що житловий будинок який знаходиться за адресою с.Перебиківці Хотинського району Чернівецької області по вул. Дністровій,19 був колгоспним двором, учасниками якого були [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції від 25 травня 1998 року судам роз'яснено, що положення ст. ст. 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили" це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; Так, після ліквідації 15 квітня 1991 року колгоспних дворів, житловий будинок, який є предметом спору, належав сторонам, члени колгоспного двору продовжували володіти житловим будинком на праві спільної сумісної власності. За таких обставин суд приходить до висновку, що вказаний позов [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягає до часткового задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ст. ст. 392, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст. 150 ЖК України,

Outcome: partial