Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

20 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] Свої вимоги мотивував тим, що він є власником вищезазначеного будинку, відповідачі, які зареєстровані у будинку з 2005 року в ньому не проживають, не сплачують комунальні платежі, їх особистих речей в будинку немає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи та заперечень проти позову до суду не надали. Надали заяви, в яких просили виписати їх з зареєстрованого місця проживання. Третя особа - Служба у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації явку свого представника в судове засідання не забезпечили, заперечень щодо позову не надали. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. Відповідно до копії договорів дарування будинку від 30.11.1979 року та 06.07.1992 року (а.с.8-9), повідомлення Киїнської сільської ради Чернігівського району та області [PERSON] є власником будинку в [ADDRESS] Відповідно до довідки виконкому Киїнської сільської ради Чернігівського району та області № 1338 від 10.08.2018 року (а.с.6), відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою : [ADDRESS] та області, проте за даною адресою не проживають. Факт не проживання [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою з 2005 року також встановлений Актом, складеним 09 серпня 2018 року власником [PERSON] в присутності депутата сільської ради [PERSON] та мешканців села [PERSON], [PERSON] (а.с.5). Враховуючи те, що будинок перебуває у приватній власності позивача, суд вважає, що дані правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, згідно з положенням якого член сім"ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Даючи оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи надані суду докази та доводи сторін, в сукупності з письмовими доказами по справі, суд приходить до висновку, що відповідачі добровільно змінили своє місце проживання, згідно повідомлення консульства України в Малазі [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] протягом тривалого часу проживають на території Іспанії за адресою : [ADDRESS], є такими, що понад рік без причин, які б могли бути визнані судом поважними, не проживають в будинку, належному на праві власності позивачеві, не приймають участі в утриманні будинку, а отже з метою усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю їх слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Задовольняючи позов суд приймає до уваги, що відповідач [PERSON], [INFO] є неповнолітнім. Відповідно до ст. 160 ч.3 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самостійно. Згідно ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В даному випадку не будуть порушуватись права та законні інтереси неповнолітньої дитини, оскільки суттю спору не є дії сторін - суб"єктів цивільного права при вчиненні ними правочинів спрямованих на зміну, припинення їх цивільних прав та обов"язків, а виникли сервітутні правовідносини, за якими право членів сім"ї власника житла на користування житлом, припиняється у разі не користування цим житлом, за відсутності поважних до того причин. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з відповідачів на користь держави підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved