Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він працював на ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Відповідач-1) з 19.08.1980 по 01.04.1988р. помічником машиніста екскаватора та з 01.04.1988 по 12.05.2008 машиністом екскаватора в умовах шкідливих факторів. Дана праця на підприємстві Відповідача-1 викликала два професійних захворювання, а саме хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН-другого ступеня; вібраційна хвороба першої-другої ст. синдром церебрально-периферичної ангіодистонічної та вегетативно-сенсорної поліневропатії (С5, С6, С7 та L5, S1 з двобічним плечолопатковим періартрозом, (ПФ-першого-другого ст.), деф. артоз ліктьових суглобів (ПФ-першого ст.) та трофічними порушеннями на кистях. Згідно пункту 16 Акту, однією з причин виникнення професійних захворюй виявилась робота в умовах перевищення граничнодопустимого рівня небезпечних шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Через професійні захворювання позивачу доводиться постійно зазнавати моральних та фізичних страждань, так як, його постійно непокоїть: важкість та біль у грудях, сухий кашель, головний біль, виникає запаморочення, підвищена втома та загальна слабкість. Через часті приступи кашлю не має можливості спати, відпочивати, через це відчуває постійний дискомфорт. Почуває себе зовсім виснаженим, знаходиться у постійному нервовому стані. У звязку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди по 40\~000 гривень з кожного. Сторони в судове засідання не викликались. Учасниками справи були надані відзиви, відповідь на відзив. Крім того, учасники справи не скористались правом подати клопотання про проведення судового засідання з викликом сторін, у звязку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Так у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, представник Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі, оскільки у діях відповідача відсутні ознаки протиправності, підприємство відповідача надавало потерпілому пільги та компенсації, зокрема, профілактичне харчування, спеціальний одяг, взуття, тощо; звертає увагу суду на існування причинно-наслідкового звязку між діями самого потерпілого та виникнення у нього професійного ушкодження здоровя через тривалу трудову діяльність в шкідливих умовах праці. Крім того, представник відповідача зауважила на необґрунтованості та недоведеності суми моральної шкоди, у звязку з чим просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що виплата моральної шкоди не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обовязку здійснювати таку виплату. У відповіді на відзив, сторона позивача заперечували проти доводів відповідачів, на позовних вимогах наполягали, просили задовольнити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON], працював на ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» з 19.08.1980 по 01.04.1988р. помічником машиніста екскаватора та з 01.04.1988 по 12.05.2008 машиністом екскаватора (а.с.4). Українським НДІ промислової медицини 10.01.2008 року позивачу встановлені наступні професійні захворювання: 1.хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої- другої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН-другого ступеня. 2.вібраційна хвороба першої-другої ст. синдром церебрально-периферичної ангіодистонічної та вегетативно-сенсорної поліневропаттії (С5, С6, С7 та L5, S1 з двобічним плечолопатковим періартрозом, (ПФ-першого-другого ст.), деф. артоз ліктьових суглобів (ПФ-першого ст.) та трофічними порушеннями на кистях (а.с. 11-13). Комісією розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 05.02.2008 р. та визнано винним у заподіянні позивачу шкоди підприємство Відповідача-1, що у порушення діючого законодавства, не створило не приймало заходів для обмеження або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях. Пунктом 15 Акту встановлено, що обставинами, за яких в позивача виникли професії захворювання являється робота на ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» під час якої він підпадав під дію загальної вібрації та виробничого пилу, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Згідно пункту 16 Акту, однією з причин виникнення професійних захворювання виявилась робота в умовах перевищення граничнодопустимого рівня небезпечних шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 5-7). За висновком медико-соціальної експертної комісії від 11.12.2014 р. позивачу встановлено безстроково 55% втрати професійної працездатності (30% - ХОЗЛ, 25% - вібрація хвороба) та третя група інвалідності (а.с. 8-10). Так, відповідно до ч. ч. 1-4\~ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Крім того,\~статтею 46 Конституції України\~закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Отже, надані позивачем докази підтверджують, що ушкодження здоровя у вигляді отримання професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обовязків на підприємстві відповідача-1. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. При вирішенні спору в частині відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у звязку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві звязки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у звязку з загальною слабістю, втомою, болями. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань. Відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного звязку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обовязків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, повязаного зі спричиненням моральної шкоди. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм, проте вирішуючи питання про достатній розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд погоджується з позицією відповідача-1 щодо того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів щодо обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричинених збитків. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз'яснення, що містяться у пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь 25000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Водночас, суд погоджується з доводами представника відповідача-2 та вбачає підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, повязаних зі стягненням моральної шкоди з Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Законом України №717-У від 23.02.2007р. внесено зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...", відповідно до яких всі норми даного закону якими передбачалося виплата моральної шкоди - виключено. Згідно п.2 ч.44 Розділу 2 "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет на 2008р." - "У Законі України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності": у пункті 3 розділу XI "Прикінцеві положення": після абзацу третього доповнити новим абзацом такого змісту: "відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року". Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Згідно ч.8 ст.36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Крім того, згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», що набрав законної сили від 01.01.2015 року, відшкодування моральної шкоди не відносить до страхових виплат в розумінні ч. 7, 8 ст. 36. Тому відсутні підстави для покладення на Відділення виконавчої дирекції фонду обов'язку здійснювати таку виплату. Таким чином, в частині позовних вимог до відповідача-2, суд доходить до висновку про їх безпідставність, тому відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі.\~ Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. \~Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial