Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

В квітні 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що 29.04.2017 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачем було надано в позику відповідачу грошові кошти в сумі 248000 дол. США, які зобов`язалась повернути частинами, а саме: 75000 доларів США у строк до 15.05.2017 року, а іншу частину суми зобов`язувалась повернути до 01.05.2018 року. На підтвердження факту отримання позики відповідачкою була складена розписка. Станом на квітень 2021 року відповідачка позику не повернула. У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь неповернуту позику та 3% річних від простроченої суми основного боргу, загалом в сумі 7564063,26 гривень, що еквівалентно сумі боргу та 3% річних від простроченої суми основного боргу, загалом в сумі 271893 доларів США на момент подачі позовної заяви та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 08.04.2021 року позовну заяву залишено без руху, з причини несплати судового збору, позивачу надано строк для усунення недоліків Ухвалою суду від 16.04.2021 року, після усунення недоліків було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 11.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному порядку. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, представник позивачки подав до суду заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи, просив справу розглянути у його відсутність та відсутність позивачки. Відповідачка у засідання не з`явилась повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином про що свідчать поштові повідомлення та оголошення, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Враховуючи письмову згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачем надано в позику відповідачу грошові кошти в сумі 248000 доларів США які відповідачка зобов`язалась повернути частинами, а саме: 75000 доларів США у строк до 15.05.2017 року, а решту суми зобов`язувалась повернути рівними частинами до 01.05.2018 року. На підтвердження факту отримання позики в сумі 248000 доларів США [PERSON] написала розписку від 29.04.2017 року(а.с. 6). Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За умовами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як передбачено частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-487цс17). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. У договорі позики від 29.04.2017 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] зазначені усі істотні умови договору позики: грошова сума позики, строк користування. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачка надала позивачці розписку. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19): У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)". Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в іноземній валюті - долари США в сумі 248000. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданих позивачем розрахунків, три проценти річних за час користування грошовими коштами становлять за першу частину боргу, які позивач зобов`язалась повернути до 15.05.2017 року - 75000 * 3 / 1417/365/100 = 8735 доларів США; за решту боргу 173000*3*1066/365/100 = 15158 доларів США., а загалом 23893 доларів США. Отже, позовні вимоги позивача про стягнення боргу підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивачка сплатила судовий збір загалом у розмірі 11350 гривень 00 копійка, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 1, 17).

Outcome: approved