Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

01 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову вказує, що 16 лютого 2018 року між ним та [PERSON] , було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від нього грошові кошти у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США, які зобов`язувався повернути до кінця 2019 року. Зазначає, що на підтвердження отримання від нього вказаних грошових коштів у позику [PERSON] власноручно було написано розписку 16 лютого 2018 року. Вказує, що під час складання розписки та отримання від нього [PERSON] вищевказаних грошових коштів, був присутній [PERSON] . Зазначає, що розписка є дійсною, з позовом про визнання даної розписки недійсною чи визнання договору позики неукладеним, чи таким, що укладався під впливом насильства відповідач до суду не звертався. Станом на 1 жовтня 2020 року кошти у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США повернуто не було. На численні звернення з вимогою повернути йому кошти у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США. [PERSON] відповіді не давав, на телефонні дзвінки не відповідає, відмовився отримати, направлений ним 09.07.2020 року, засобами поштового зв`язку рекомендований лист з повідомлення про вручення - про повернення боргу. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується врученим рекомендованим повідомленням. Відзив на позов не подав. Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. При цьому, відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача суд не розцінює як визнання позовних вимог, оскільки подання заперечень на позов є правом, а не обов`язком відповідача і не звільняє позивача від доведення певних обставин як то передбачено ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з"ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 16 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір позики , відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США, які зобов`язувався повернути до кінця 2019 року. На підтвердження отримання від позивача вказаних грошових коштів у позику [PERSON] власноручно було написано розписку 16 лютого 2018 року, наявною в матеріалах справи. Станом на 1 жовтня 2020 року кошти у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США повернуто не було. 09.07.2020 року [PERSON] направив на адресу відповідача повідомлення про повернення боргу. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач на підтвердження своїх вимог надав розписку, складену відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено судом відповідач зобов`язався повернути кошти в термін до квітня 2019 року, однак грошові кошти не повернув. Протилежного суду не доведено. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Суд враховує, що грошове зобов`язання, яке виникло у відповідача на підставі розписки від 16 лютого 2018 року залишається невиконаним, відтак за вказаний період позивач має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми. Разом з тим, суд погоджується з розрахунком наданим позивачем, оскільки відповідач іншого розрахунку до суду не надав. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно частини третьої зазначеної статті до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача подано акт виконаних робіт від 01.10.2020 року, а тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved