Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя та визнання права власності, в ході судового розгляду позивачка кілька разів уточнила позовні вимоги, і у позовній заяві у редакції від 16.01.2014 вказує, що з 26.06.1999 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] і доньку [PERSON], [INFO]. 28.09.2012 шлюб за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя було розірвано. За час шлюбу з [PERSON] було набуто майно, а саме: транспортні засоби автомобіль «Opel Vektra»,1993 року випуску д.н. [NUMBER] та автомобіль «Nissan Almera», 2002 року випуску транзитний номер [NUMBER], а крім того, квартиру [ADDRESS], нежитлове приміщення [NUMBER] першого поверху (літ. А-2) загальною площею 38,2 кв.м., розташоване у [ADDRESS] та 19/100 частин квартири [ADDRESS] ( належать відповідачку на підставі договору дарування). Оскільки сторони не можуть досягти згоди щодо поділу спільного майна, позивачка просить суд поділити спільне майно подружжя, при цьому відступити від рівності часток кожного з подружжя, оскільки з нею проживають неповнолітні діти виділивши їй квартиру [ADDRESS] та визнати право власності на неї, а відповідачу - виділи нежитлове приміщення [NUMBER] першого поверху (літ. А-2) загальною площею 38,2 кв.м., розташоване у [ADDRESS], автомобіль «Opel Vektra»,1993 року випуску д.н. [NUMBER] та автомобіль «Nissan Almera», 2002 року випуску транзитний номер [NUMBER]; також просить стягнути на її користь понесені судові витрати на оплату судового збору 1174,60 грн. та 3900 грн. - витрати на проведення судової експертизи. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги визнав частково, і не заперечує проти поділу квартири [ADDRESS] у рівних частках, а в іншій частині позову просить відмовити, т.я. автомобіль «Opel Vektra»,1993 року випуску д.н. [NUMBER] було продано, а отримані кошти від продажу використані в інтересах сім"ї; автомобіль «Nissan Almera», 2002 року випуску транзитний номер [NUMBER] фактично знятий з реєстраційного обліку і на теперішній час пошкоджений в результаті ДТП та досі не відновлений. Щодо нежитлового приміщення [NUMBER] першого поверху (літ. А-2) загальною площею 38,2 кв.м., розташоване у [ADDRESS], то вважає, що дане приміщення не є об'єктом спільної власності подружжя, т.я. набуто фізичною особою - підприємцем шляхом купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна. Адвокат відповідача підтримує його позицію. Вислухавши пояснення учасників процесу, думку адвоката, дослідивши надані докази і оцінивши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно ст.3 Сімейного Кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 23, 24 Постанови вiд 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розглядi справ про право на шлюб, розiрвання шлюбу, визнання його недiйсним та подiл спiльного майна подружжя», вирiшуючи спори мiж подружжям про майно, необхiдно встановлювати обсяг спiльно нажитого майна, наявного на час припинення спiльного ведення господарства, з'ясовувати джерело i час його придбання. Спiльною сумiсною власнiстю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилi й садовi будинки; земельнi дiлянки та насадження на них, продуктивна i робоча худоба, засоби виробництва, транспортнi засоби; грошовi кошти, акцiї та iншi цiннi папери, паєнакопичення у житлово-будiвельному, дачно- будiвельному, гаражно-будiвельному кооперативi; грошовi суми та майно, належнi подружжю за iншими зобов'язальними правовiдносинами, тощо. До складу майна, що пiдлягає подiлу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у тpeтix осiб. При подiлi майна враховуються також борги подружжя та правовiдносини за зобов'язаннями, що виникли в iнтepecax сім'ї (частина 4 статтi 65 СК України). Судом установлено, що з 26.06.1999 сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28.09.2012 за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 9,31). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] і доньку [PERSON], [INFO] (а.с.10.11), які після розірвання шлюбу проживають з позивачкою, і на утримання яких з [PERSON] згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2012 року стягнуто аліменти у розмірі 750 грн. на кожну дитину (а.с.49). Судом установлено, що за час шлюбу сторони придбали майно, а саме: транспортні засоби автомобіль «Opel Vektra»,1993 року випуску д.н. [NUMBER] та автомобіль «Nissan Almera», 2002 року випуску транзитний номер [NUMBER], а крім того, квартиру [ADDRESS], нежитлове приміщення [NUMBER] першого поверху (літ. А-2) загальною площею 38,2 кв.м., розташоване у [ADDRESS] та 19/100 частин квартири [ADDRESS] (а.с.12-13,93, 97,106). При цьому, 19/100 частин квартири [ADDRESS] набуті [PERSON] на підставі Договору дарування від 18.09.2008 року (а.с.18), а отже, відповідно до приписів ст. 57 СК України вважається особистою власністю відповідача і не є об'єктом права спільної власності подружжя. У п. 29 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 21 грудня 2007 року № 11 зазначено, що відповідно до положень статей 57, 61 СК України, ст. 52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Так, згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] зареєстрований таким 14.02.1994 року, і є фізичною особою-підприємцем до теперішнього часу (а.с. 84). Зі змісту Договору купівлі-продажу об'єкта права комунальної власності від 26.09.2005, посвідченого 11.10.2005 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що він укладений між Управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради та фізичною особою-підприємцем [PERSON] і відповідно до п.1.1. предметом договору визначено передачу права власності на комунальне майно шляхом приватизації способом викупу. Відповідно до п.1.2 Договру об'єктом приватизації є нежитлове приміщення [NUMBER] першого поверху (літ. А-2) загальною площею 38,2 кв.м., розташоване у [ADDRESS] (а.с. 14-17,51,99-100). Отже, з огляду на викладене майно - нежитлове приміщення [NUMBER] першого поверху (літ. А-2) загальною площею 38,2 кв.м., розташоване у [ADDRESS] не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, і його необхідно виключити з переліку майна, яке може бути поділеним між подружжям. Так само не підлягає поділу і автомобіль «Opel Vektra»,1993 року випуску д.н. [NUMBER], який на підставі довіреності виданої [PERSON] і посвідченої 13.10.2007 року, переданий [PERSON] з правом розпорядження автомобілем. Строк дії довіреності до 13.10.2010 року, який у порядку передоручення передав автомобіль [PERSON] і [PERSON]. 17.11.2007 [PERSON] видана довіреність [PERSON] і [PERSON] строком дії до 17.11.2017 на керування та розпорядження вказаним автомобілем (а.с.103-104). Фактично вказаний автомобіль було таким чином продано, і нас час припинення шлюбних відносин сторонами вибув з користування і управління подружжя, а отримані від його продажу кошти використані в інтересах сім'ї, а саме для придбання автомобіля «Nissan Almera», 2002 року випуску транзитний номер [NUMBER], який було придбано 21.11.2007 року (а.с.106-116). Даного факту сторона позивача у судовому засіданні не заперечувала. Щодо автомобіля «Nissan Almera», 2002 року випуску транзитний номер [NUMBER], то суд вважає, що хоча автомобіль і знятий з реєстраційного обліку в органах ДАІ, разом з тим, з користування подружжя не вибув, і перебуваючи у пошкодженому стані має свою матеріальну цінність, а отже, підлягає поділу ( а.с. 103-104). З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що поділу між подружжям підлягає майно, яке наявне на час припинення спiльного ведення господарства: автомобіль «Nissan Almera», 2002 року випуску транзитний номер [NUMBER] і квартира [ADDRESS]. Статтею 70 СК України передбачено, що у разi подiлу майна, що є об'єктом права спiльної сумісної власностi подружжя, частки майна дружини та чоловiка є рiвними, якщо iнше не визначено домовленiстю мiж ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу спільного майна подружжя зазначені у ст.71 СК України. Позивачка просить здійснити поділ майна подружжя шляхом його поділу та визнання права власності на виділену їй частку. Обраний позивачкою спосіб захисту свого права не суперечить приписам ст.. 16 ЦК України. Відповідно до приписів норм закону суд вважає за необхідне поділити автомобіль «Nissan Almera», 2002 року випуску транзитний номер [NUMBER] і квартиру [ADDRESS] між подружжям порівну - по ? частині кожному. При цьому суд не приймає до уваги доводи позивачки про необхідність відступу від рівності часток та збільшення її частки у праві власності подружжя, оскільки, відповідно до ч.3 ст. 79 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивачка не довела перед судом, що розмір аліментів, які вона одержує на утримання дітей - 750 грн. на кожну дитину, щомісяця, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Так само, суд не приймає до уваги доводи відповідача, що спірна квартира була придбана за кошти, отримані за борговою розпискою від [PERSON], оскільки боргова розписка суду не надана, а свідоцькими показами такі обставини не доводяться. Крім того, належна до шлюбу відповідачу квартира [ADDRESS] була продана значно пізніше , ніж придбана квартира [ADDRESS]. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в частині поділу майна подружжя є законними, обґрунтованими і доведеними, але підлягають задоволенню частково. Статтею 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст.88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] частково, то й вимоги про відшкодування судових витрат також підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі ? їх частини. Так, позивачкою сплачено судовий збір на загальну суму 3876,21грн., тому на її користь з відповідача підлягають стягненню 1938,11 грн. Вимоги в частині стягнення витрат на проведення судової експертизи задоволенню не підлягають, т.я. суду не надано документальних підтверджень таких витрат.

Outcome: partial