Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 січня 2014 року відповідачем було укладено нотаріальну заяву, згідно якої він зобов»язується здійснити йому доплату, в сумі 1600 доларів США до 16 січня 2015 року, за придбання у нього легкового автомобіля «ВАЗ 21093», 1993 року випуску. До травня місяця 2015 року [PERSON] повернув лише 600 доларів США. В термін, який встановлений в заяві та ними був обумовлений, відповідач суму боргу не повернув, а саме 1\~000 доларів США. На його неодноразові звернення про повернення грошових коштів [PERSON] позитивної відповіді не дає та ухиляється від виконання взятого на себе зобовязання. Стиягнути з відповідача на його користь боргове зобов»язання в сімі 1\~000 доларів США та штраф 25 доларів США, а всього стягнути 1\~025 доларів США, що становить суму в національній валюті за середнім комерційним курсом на день подання заяви до суду 25\~440,50 грн. та судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав за всіх мотивів, що викладені в позовній заяві, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановлений законом строк, причини неявки суду не повідомив, заяву про перенесення розгляду справи не подавав. Дослідивши докази належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, суд прийшов до висновку про розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення по справі. Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 16 січня 2014 року [PERSON] підтвердив свій обовязок здійснити доплату за придбання ним легкового автомобіля «ВАЗ 21093», 1993 року випуску, кузов (шасі, рама) №ХТА210930Р1228474, реєстраційний номер №52642 РВ, у громадянина [PERSON], що підтверджується заявою ВТО №177744 (а.с. 7). Однак відповідач свого зобовязання перед позивачем не виконав. Як слідує з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконувати належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Суд приходить до переконання, що в даному випадку між сторонами було укладено договір позики грошових коштів. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається на ріні облікової ставки Національного Банку України. За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими і підлягають до задоволення. Як вбчається з ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному , об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Згідно ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved