Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

02 травня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , в якому з дозволу позивача з грудня 2012 року стала проживати [PERSON] , а 28.08.2017 року вона була у ньому зареєстрована. Восени 2017 року [PERSON] забрала з будинку всі свої речі та разом зі своєю донькою почала проживати за адресою: [ADDRESS] . Не зважаючи на те, що відповідач постійно проживає за іншою адресою, вона ігнорує вимогу позивача щодо зняття її з реєстрації, яка впливає на нарахуванні субсидії та визначення розміру плати за комунальні послуги. Тому, зважаючи на те, що відповідач не є членом сім`ї позивача, не проживає у його будинку, вони не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків, він змушений звернутись до суду з даним позовом. Просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 травня 2019 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач та його представник в судовому засіданні 02.08.2019 року позовні вимоги підтримали з підстав, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] своїм правом надати відзив не скористалась. В судовому засіданні 02.08.2019 року проти задоволення позову заперечувала. Пояснила, що з 2011 року перебувала з позивачем у фактичних шлюбних відносинах. В спірному будинку проживала разом з останнім та спільною неповнолітньою донькою, хоча [PERSON] батьківство не визнав. Восени 2017 року вони припинили фактичні шлюбні відносини, і відповідач разом із донькою переїхала до орендованого житла, власник якого не бажає її реєструвати. Наявність офіційного зареєстрованого місця проживання необхідна для отримання соціальних виплат на дитину. Вона має у своїй власності частину будинку по [ADDRESS] , але там реєструватись не бажає. Позивач неодноразово попереджав її про необхідність знятись з реєстрації, але вона цього не зробила. Спроб повернутися та в подальшому проживати в будинку позивача не робила та не планує. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, безпосередньо дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу є власником житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13), що також підтверджується довідкою КП „Глухівське БТІ", згідно якої за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.46), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Глухівське БТІ» (а.с. 14) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 49). З довідок голови квартального комітету від 15.01.2018 року та заступника голови квартального комітету від 24.04.2019 року вбачається, що [PERSON] , 1978 р.н., зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] , та має наступний склад сім`ї: син [PERSON] , донька [PERSON] , донька [PERSON] , колишня дружина [PERSON] , які за вказаною адресою зареєстровані, але фактично не проживають. За даною адресою також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які також фактично не проживають в будинку (а.с. 7, 8). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач зареєстрована у спірному будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Позивач є власником спірного житлового будинку. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), у постанові від 14 серпня 2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатив при поданні позовної заяви в сумі 768,40 грн. (а.с. 1). Відповідно до ч. 2 ст. ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). Матеріалами справи (а.с. 15, 18, 19-20, 21, 50-52, 56) частково підтверджуються витрати, пов`язані з отриманням позивачем правничої допомоги адвоката. Так, договором про надання професійної правничої допомоги, актом прийому - передачі виконаних робіт та квитанцією № 47 підтверджуються та підлягають стягненню з відповідача витрати позивача в частині оплати послуг адвоката в частині складання та підготовки позову в сумі 650 грн. Крім цього, на виконання п. 5 договору про надання професійної правничої допомоги позивач також сплатив адвокату 1500 грн. за участь у трьох судових засіданнях по 500 грн. кожне (а.с. 56). Розмір витрат на оплату послуг адвоката співрозмірний із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), значенням справи для позивача. Відповідач із клопотанням про зменшення розміру таких витрат до суду не звернулась. Разом з цим, з протоколів судових засідань вбачається, що 05 липня 2019 року судове засідання було відкладене через неявку відповідача та тривало з 09-55 год. по 09-58 год.; 24 липня 2019 року судове засідання також не відбулось через неявку відповідача з поважних причин та тривало з 13-12 год. по 13-15 год.; 02 серпня 2019 року відбувся розгляд справи. Відповідно до п.п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Суд враховує те, що 05 липня 2019 року та 24 липня 2019 року судові засідання фактично не відбулись, а тому сплачені позивачем витрати за отримання професійної правничої допомоги стягненню з відповідача не підлягають. Загалом слід стягнути з відповідача на користь позивача 1 150 грн. витрат, пов`язаних з отриманням правничої допомоги адвоката (650 грн. підготовка та складання позову + участь в судовому засіданні 02 серпня 2019 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved