Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

23.06.2015 року [PERSON]звернулася з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністраціїпро позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 14.10.2011 року перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу мають спільну дитину - малолітню [PERSON], [INFO]. Дитина постійно проживає разом з позивачем. 06.11.2013 року шлюб між відповідачем та позивачем було розірвано на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду міста Луганська . Зазначила, що відповідач з моменту народження доньки не дбає про неї, не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не піклується станом її здоров'я. Таким чином, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Крім того, позивач зазначила, що відповідач веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами. З огляду на таке, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, просила позбавити останнього батьківських прав відносно доньки [PERSON] та стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх доходів щомісячно, але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідної вікової категорії. Позивач надала суду заяву про розгляду справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Представник третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Надав суду Висновок, згідно якому зазначено, що батько дитини [PERSON] не спілкується з дитиною у обсязі необхідному для усвідомлення нею турботи про себе, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не турбується про її життя та здоров'я. Відповідно до психологічного обстеження [PERSON], у процесі діагностики внутрішньо сімейних відносин, дитина називає батьком цивільного чоловіка своєї матері [PERSON], разом з тим, для дівчинки найбільш значимою, головною і емоційно близькою людиною є мама [PERSON]. Відповідно до інформації дошкільного навчального закладу № 341 Голосіївського району, малолітньою [PERSON], займається лише мама. Беручи до уваги вищевказане, та зважаючи, що батько [PERSON] в 2013 році надав нотаріальну заяву до компетентних установ Луганської області, в якій зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки, [PERSON], Комісією з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2011 року. [INFO] у них народилася донька - [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 536 та видано Свідоцтво про народження [NUMBER]. Рішенням Жовтневого районного суду міста Луганська від 06.11.2013 року шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Згідно висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] було встановлено, що батько дитини [PERSON] не спілкується з дитиною у обсязі необхідному для усвідомлення нею турботи про себе, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не турбується про її життя та здоров'я, що стало підставою для написання ним в грудні 2013 року нотаріальної заяви до компетентних установ Луганської області, в якій він зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки, [PERSON]. Малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю та її цивільним чоловіком, за місцем проживання всім необхідним для повноцінного життя та розвитку забезпечена. Крім того, відповідно до психологічного обстеження [PERSON], у процесі діагностики внутрішньо сімейних відносин, дитина називає батьком цивільного чоловіка своєї матері [PERSON], та не сприймає відповідача як батька. [PERSON] покладених на нього Сімейним кодексом України обов'язків не виконує, про фізичний та духовний розвиток доньки не піклується, спілкування з нею не підтримує, матеріальної допомоги не надає, доступу до культурних та інших цінностей не забезпечує. Беручи до уваги вищевказане, Комісією з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] є обґрунтованими, повністю доведеними, а отже підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідної вікової категорії, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 вказаної статті, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В позовній заяві позивачем зазначено, що відповідач аліментів на користь інших осіб не сплачує, стягнень по виконавчим документам не має, в шлюб після розлучення не вступав та інших дітей не має. Відповідач є особою працездатного віку та відповідно до положень ст. 180 СК України, він зобов'язаний нести витрати по утриманню спільної дитини. Таким чином, оскільки обов'язок утримання дитини покладається на обох з батьків, а також враховуючи, що відповідач не має на утриманні інших осіб, суд вважає за доцільне встановити розмір аліментів в розмірі ? частини від всіх доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідної вікової категорії. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved