Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] проприпинення права на частку у спільному майні. Свій позов мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01.11.1994 року органом приватизації Придніпровського районного виконавчого комітету, була приватизована квартира розташована за адресою: [ADDRESS] та її співвласниками стали [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Частики співвласників на момент набуття права власності становили по 1/3 частині у кожного. В подальшому, на підставі договору дарування від 09.09.1998, [PERSON] подарувала йому належну їй частину квартири. Зазначений договір посвідчено державним нотаріусом першої Черкаської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 2-3287. На момент звернення до суду співвласниками вказаної квартири є він (частка становить 2/3) та відповідач (частка становить 1/3). Відповідач по справі протягом тривалого часу належну йому частку у праві спільної часткової власності не використовує, проживає за межами України та є громадянином Російської Федерації. З 2002 року відповідач виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. В подальшому, 01.10.2002 відповідач уклав контракт з Міністерством оборони Російської Федерації на проходження військової служби. Відповідно до умов контракту, [PERSON] дав згоду на проходження військової служби у Збройних Силах Російської Федерації на період навчання в інституті та протягом 5 років після закінчення. За наявною у нього інформацією, після закінчення строку дії зазначеного контракту, відповідач уклав новий контракт на 10 років. Відповідно, станом на сьогоднішній день, враховуючи ситуацію, яка склалась між Україною та Російською Федерацією, [PERSON], як кадровий військовий Збройних Сил Російської Федерації не має ні права, ні бажання приїжджати до України. Місце проходження військової служби відповідачем, йому не відомо, стосунки між ними взагалі не підтримуються, оскільки кожен з них, має різні погляди на політичну ситуацію в державі та щодо збройного конфлікту. Протягом тривалого часу відповідач не турбується станом та подальшою долею належною йому частки квартири, участі в утриманні житла не приймає, що призвело до занепаду технічного стану квартири. Вирішити дане питання позасудовим шляхом неможливо, що стало підставою для звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. А відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Натомість відповідач по справі жодним чином не приймає участі в утриманні належної їм квартири, всі витрати він несе самостійно. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. З аналізу зазначеної норми чинного законодавства вбачаються підстави стверджувати, що задоволення позову можливо за умови встановлення наявності всіх чотирьох підстав, визначених ч. 1 ст. 365 ЦК України. Виходячи з фактичних обставин справи вбачається, що частка відповідача у спільній частковій власності становить 1/3 частину. В порівнянні з його часткою, яка становить 2/3 частини, частка відповідача є незначною, виділ зазначеної частки в натурі є неможливим, оскільки вказана квартира розташована у багатоквартирному житловому будинку на четвертому поверсі. З технічної характеристики квартири [ADDRESS] вбачається, що квартира має три житлові кімнати, кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, балкон, відповідно вона є неподільною. Підтвердженням неможливого спільного володіння та користування належним сторонам майном, а також підтвердженням відсутності для відповідача істотної шкоди його інтересам у разі припинення права спільної часткової власності можуть слугувати ті факти, що відповідач з 2002 є кадровим військовим Збройних Сил російської Федерації, має військове звання майора. У зв'язку з наявною на сьогоднішній день політичною ситуацією між державами, відповідач не має права виїжджати з Російської Федерації без дозволу командування, а крім того він не має права в'їжджати на територію України, оскільки достеменно не відомо чи був він учасником збройного конфлікту на Донбасі чи ні. Крім того, за наявною у позивача інформації [PERSON] вже більше 10 років володіє житловою нерухомістю в Російській Федерації, де він фактично проживає. Протягом тривалого часу сторони не підтримують жодних стосунків, відповідач не бажає брати участь в утриманні спільної часткової власності, що є підтвердженням неможливості спільного володіння та користування. Оскільки у наявних взаємовідносинах між сторонами, як співвласниками об'єкта житлової нерухомості, наявні всі складові, визначені ст. 365 ЦК України, вважає, що право часткової власності [PERSON] може бути припинено зі сплатою йому грошової компенсації за належну йому частку та визнанням права власності на 1/3 частку відповідача за ним. Сума грошової компенсації на 1/3 частину квартири, визначена суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] та становить 25 167,00 грн., які попередньо внесені ним на депозитний рахунок суду та підтверджуються квитанцією від 17.11.2017. Просить припинити право власності [PERSON], [INFO], на 1/,3 частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Сплатити [PERSON] з депозитного рахунку суду в рахунок компенсації його частки грошові кошти в сумі 25 167,00 грн. Визнати за ним право власності на 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Сплату судового збору покласти на відповідача по справі. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Дослідивши письмові матеріали справи, на підставі їх повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва на право власності на житло від 01.11.1994 року [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира № 34 загальною площею 74,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту вказана квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 51,2 кв.м. З договору дарування квартири серії ААО № 637755 від 09.09.1998 вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 1/3 частину трьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Зазначений договір посвідчено державним нотаріусом першої Черкаської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 2-3287 Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 8438149 від23.09.2005 співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] частка власності якого становить 2/3 та [PERSON] частка власності якого - 1/3. Частинами 1, 2 та 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників , якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майном є неможливим; 4)таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року № 6-68цс14. З аналізу ч. 2 ст. 365 ЦК України випливає, що згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається, а позивачу необхідно не лише довести обставини, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України, а й внести розмір цієї компенсації на депозитний рахунок суду. Згідно висновку оцінювача про вартість майна від 15.11.2017 суб'єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON], ринкова вартість 1/3 квартири № 34, розташованої за адресою: [ADDRESS], станом на час проведення експертизи становить 25 167,00 гривень. Згідно квитанції №2 від 17.11.2017 року позивачем перераховано на депозитний рахунок суду 25 167,00 грн. 01.10.2002 відповідач уклав контракт з Міністерством оборони Російської Федерації на проходження військової служби, що підтверджується копією контракту про проходження військової служби від 01.11.2002. Відповідно до умов контракту, [PERSON] дав згоду на проходження військової служби у Збройних Силах Російської Федерації на період навчання в інституті та протягом 5 років після закінчення. Вирішуючи спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд виходить з того, що частка відповідача в порівнянні з часткою позивача є незначною, реальний виділ вказаної частки є неможливим, тому припинення її права власності не завдасть істотної шкоди. Отже, враховуючи той факт, що спільне володіння і користування майном між сторонами неможливе, тому наявні підстави, передбачені ст. 365 Цивільного кодексу України, для припинення права власності позивача на частку за рішенням суду. Судом також встановлено, що спільне користування майном є неможливим, так як сторони не підтримують жодних стосунків, що обумовлено перебуванням [PERSON] у лавах Збройних Сил Російської Федерації та його проживанням більше 10 років за межами України. Припинення права особи на частку у спільному майні як одна із підстав припинення права власності, узгоджується також із положеннями ч. 1 ст. 346 ЦК України, яка встановлює перелік підстав припинення права власності, що не є вичерпним, а частиною 2 вказаної статті передбачено можливість припинення права власності і в інших випадках, встановлених законом (наприклад у випадку, передбаченому ст. 365 ЦК України). Як роз'яснюється у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно у натурі чи спільно користуватись ним. Визначена у висновку оцінювача про вартість майна від 15.11.2017 року про оцінку майна, а саме трикімнатної квартири № 34 загальною площею 74,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартість 1/3 частки в розмірі 25 167,00 грн. підлягає виплаті [PERSON], а тому суд приходить до висновку, що право відповідача на частину належну йому частку слід припинити, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] вартість належної йому 1/3 частини квартири у розмірі 25 167,00 гривень, та припинивши право власності [PERSON] на 1/3 частини квартири. Таке припинення права власності, на думку суду, не завдасть істотної шкоди відповідачу. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved