Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном. Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири від 10.07.2019 року належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Після набуття права власності на зазначене житло, позивачу стало відомо, що ще за згоди попереднього власника у належній йому квартирі було зареєстроване місце проживання [PERSON] . Таким чином склалась ситуація, за якої у належній позивачу квартирі залишився зареєстрований ще попереднім власником відповідач по справі, з яким позивач не має жодної сімейної спорідненості, та який реально в належній йому квартирі хоч і не проживає, але створює позивачу перешкоди і унеможливлює особисте користування і розпорядження належним йому майном. Таким чином, через наявність реєстрації місця проживання відповідача за даною адресою, позивач не має можливості в повній мірі реалізувати свої правомочності власника житла, допоки не зніме з реєстрації місця проживання зареєстрованого там відповідача. За таких обставин, вважаючи свої права як власника квартири порушеними та враховуючи, що відповідач добровільно зі свого місце реєстрації не знімається, а іншого способу врегулювання спірних відносин не існує, позивач змушений був звернулася до суду з відповідною позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право на користування вказаною квартирою. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 11.11.2019 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направив. За таких обставин, враховуючи наявність достатніх доказів, які стверджують позовні вимоги позивача та на підставі яких суд може прийняти законне та обґрунтоване рішення, останній вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS] , що стверджується договором дарування квартири від 10.07.2019 р., реєстр. № 845, посвідченим приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А., а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.07.2019 року за №173312587. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в квартирі позивача, що стверджується довідкою ПрАТ «Янтарь» від 12.07.2019р. № 569, а також довідкою відділу «Центр надання адміністративних послуг у місті Золотоноша» виконавчого комітету Золотоніської міської ради за № 1109 від 30.10.2019 року. Згідно з актом обстеження квартири від 15.10.2019 року складеного комісією у складі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідач по справі був приписаний у вказаній квартирі її попереднім власником [PERSON] , а після розірвання шлюбу із останньою відповідач в травні 2019 року зібрав свої речі та перестав проживати у вказаній квартирі. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи містять достатньо доказів відповідно до яких судом встановлено, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, підстави для сумнівів у достовірності вказаних доказів відсутні. Таким чином суд, враховуючи наведені вище обставини вважає, що позивачем надано достатньо доказів відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації, жодних доказів зворотного матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Нормами статей ст.,ст. 9, 156 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається із матеріалів справи позивач та відповідач по справі не перебували в родинних відносинах, відповідач не є членом сім`ї позивача та фактично з ним не проживає. З Висновку Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладеному у його постанові від 16.11.2016 р. № 688/63/15-ц вбачається, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік". Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У своїй постанові від 17.07.2019 року по справі №320/13248/14-ц Верховний Суд дійшов до висновку, що положеннями частини першої статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись цим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на житло в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14. Таким чином судом встановлено, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, членом сім`ї позивача не є, та фактично був членом сім`ї попереднього власника майна, яка свої права щодо вказаної квартири передала позивачу. Згідно із ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підстави заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). За таких підстав суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав для задоволення позову. Також суд зважає і на те, що позивач звернувся до суду із заявою про стягнення із відповідача суми витрати, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи позивачем було здійснено витрати на правничу допомогу в розмірі 6676,80 грн., що підтверджується детальним описом робіт виконаних адвокатом, а саме тарифами до договору про надання правової (правничої) допомоги №38-19 від 23.10.2019 року, а також актом №1 приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №38-19 від 23.10.2019 року. Факт сплати вказаних коштів адвокату стверджується квитанцією від 26.10.2019 року, яка міститься в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати на правову допомогу, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, підлягають стягнення із відповідача, що є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата якого стверджуються квитанцією від 25.10.2019 року. На підставі зазначеного та

Outcome: approved