Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

[PERSON], [INFO], звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із заявою, в якій просить: встановити юридичний факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року [PERSON], [INFO], уродженця с. Талгар Енбекши-Казахського району Алма-Атинської області, проживаючий за адресою: [ADDRESS], заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. В обґрунтування заяви зазначає, що з 1970 року постійно проживає на території України, з 1970 року по 1978 рік навчавсяь в Бузівській середній школі Магдалинівського району Дніпропетровської області. З 12 вересня 1981 року по 26 червня 1990 року постійно лікувався в Васильківській обласній психіатричній лікарні. З 1989 року по 2011 рік перебував під диспансерним наглядом та лікувався у психіатра Магдалинівської ЦРЛ. 09 березня 1992 року, згідно книги реєстрації прописки мешканців с. Бузівка, отримав паспорт громадянинаУкраїни серії УІ-КИ № 654806. Звернувшись до Магдалинівського районного сектору ГУДМС України в Дніпропетровській області з приводу видачі паспорту, було відмовлено оскільки не підтвердив належність до громадянства України та рекомендовано звернутися до суду. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримала заяву, зазначила, що з 1970 року по теперішній час заявник [PERSON] проживає в [ADDRESS] Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судовому засіданні просив прийняти рішення на розсуду суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що [PERSON] з 1970-х років проживав в одному й тому ж місці, місце проживання не міняв, ходили в одну школу, він ніде не працював, хворів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, вона є депутатом округу. З 1990-го року проживає поряд з [PERSON] та його мамою. Бачила кожного дня, спілкувалась з ним починаючи з 1990-х років по сьогоднішній день. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, пояснення свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника та заінтересованих осіб. Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Матеріалами справи підтверджені наступні обставини. Згідно довідки № 691 від 03.07.2018р. виданої Бузівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Магдалинівської районної ради Дніпропетровської області, [PERSON], 1963 р.н., дійсно навчався з 1970 року по 1978 рік у Бузівській середній школі Магдалинівського району Дніпропетровської області. Відповідно до довідки № 930 від 27.02.2018 р., виданої КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, [PERSON], [INFO], дійсно знаходився на лікуванні в КЗ «ДКПЛ»ДОР» з 29.01.1980 по 20.03.1980; з 16.11.1980 по 16.04.1981; з 11.06.1986 по 20.11.1986; з 24.11.1989 по 08.01.1990; з 14.12.1999 по 24.02.2000. Згідно довідки № 81 від 07.02.2018р. виданої КЗ «Васильківський психоневрологічний інтернат» ДОР, [PERSON], 1963р.н., неодноразово лікувався в Васильківській обласній психіатричній лікарні в період: 12.09.1981р.- 27.01.1982р.; 28.02.1983р.- 22.06.1983р.; 27.07.1983р.- 02.11.1983р.; 15.11.1983р.- 14.11.1984р.; 27.08.1984р.- 25.04.1984р.; 28.12.1984р.- 01.08.1985р.; 20.11.1986р.- 25.02.1987р.; 13.04.1987р.- 22.05.1987р.; 20.05.1989р.- 19.07.1989р.; 29.08.1989 р.- 24.11.1989р.; 09.04.1990р.- 26.06.1990р.. Відповідно до довідки № 693 від 15.12.2017р., виданої КЗ Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги, [PERSON], 1963 року народження з 1989 року перебував під диспансерним наглядом та лікувався у психіатра Магдалинівської ЦРЛ, з 2011 року переданий під диспансерний нагляд сімейного лікаря ЗПСЛ. 09.03.1992 року згідно книги реєстрації прописки мешканців с. Бузівка, [PERSON] отримав паспорт. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України "Про громадянство України",Указом Президента України від 27 березня 2001 р. № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Таким чином, у судовому засіданні доведено, що заявник постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 р., а тому його заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, належить задовольнити в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved