Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, яким просила позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але у розмірі, не меншому ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 10.02.2009 року. Від подружнього життя народилася донька [PERSON]. До народження дитини подружжя мешкали разом, але після народження дитини відповідач покинув родину, теперішнє його місцезнаходження невідоме. З часу народження доньки відповідач не проявляє уваги до доньки, не займається її вихованням, відмовляється від виконання батьківських обов'язків, не забезпечує доньку матеріально, не проявляє батьківського піклування, та взагалі не проявляє інтересу до існування доньки. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. На підставі викладеного позивачка просила позбавити батьківських прав відповідача. Також в позові зазначалося, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але відповідач ухиляється від надання допомоги. Відповідач є працездатним, а тому зобов'язаний утримувати дитину, у зв'язку з чим, просила стягнути аліменти з [PERSON]. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені вище, крім того, позивачка пояснила, що відповідач жодного разу не бачив дитину, тобто самоусунувся від виконання батьківських обов'язків відносно доньки, яка мешкає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Позивачка пояснила, що саме вона піклується про духовний розвиток дитини, забезпечує її матеріально та морально, тоді як відповідач взагалі не переймається долею дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не подав. Третя особа: Управління Служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради до судового засіданні не з'явилися, було подано заяву про розгляд справи у відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, свідка, вивчивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має (мають) один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження [NUMBER], видане Фрунзенським ВРАЦС Харківського МУЮ 03.10.2008 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи). З довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 56 вбачається, що малолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)» № 384 Харківської міської ради повідомляли, що [PERSON] відвідує даний заклад, вихователь групи № 7, в якій перебуває дитини, зазначала, що вихованням дитини займається тільки матір [PERSON], вона її приводить та забирає, сплачує харчування та забезпечує умови для навчання та виховання. Протягом перебування дитини у закладі батько жодного разу не з'явився. На теперішній час [PERSON] навчається у Харківській гімназії № 14, згідно відповіді даної установи вбачається, що дитина навчається з 01.09.2015 року та є ученицею 1-Б класу. Батьківські збори в школі відвідує тільки мати - [PERSON], вона приводить та забирає дитину зі школи кожен день. Дитина має завжди охайний вигляд, мати приділяє багато уваги вихованню доньки. За період навчання рідний батько учениці [PERSON] ніколи не зявлявся у школі, не відвідував батьківські збори, класні та загальношкільні виховні заходи і свята, що проводились у гімназії, та не цікавився успіхами дитини у навчанні й вихованні. Харківська міська дитяча поліклініка № 7 повідомляли, що [PERSON] знаходиться під наглядом поліклініки від народження. За весь час спостереження супроводжували дитину до поліклініки під час проведення медичних оглядів та знаходились вдома під час хвороби дитини - мати [PERSON] та бабуся [PERSON]. Батько дитини [PERSON], за вказаний період часу, не звертався до дільничного лікаря з питань здоров'я доньки. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у своєму висновку від 11.02.2016 року за № 88 зазначали про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON]. Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 16 Пленуму № 3 від 30 березня 2007 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 18 грудня 2008 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Встановлено, що перешкоди для виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків відсутні, останній свідомо ухиляється від їх виконання. Допитаний у якості свідка [PERSON], попереджений про кримінальну відповідальність, пояснив, що [PERSON] жодного разу не бачив дитину, не надає матеріальної, моральної допомоги, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Статтею 9 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної ради України від 27.02.1991 року, передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Суд прийшов до висновку, що відповідач не надає матеріальної допомоги дитині, участі у вихованні малолітньої доньки не приймає, байдужий до здоров'я та розвитку своєї дитини, не цікавиться її життям, духовним розвитком. Без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання, тобто фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач систематично протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своєї неповнолітньої дитини [PERSON], тобто ухиляється від їх виконання. Належних та допустимих доказів існування обставин, які перешкоджають участі відповідача в вихованні дитини, відповідачем суду не надано. При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини суд враховує також інтереси неповнолітньої дитини, необхідність забезпечення нормального психоемоційного стану дитини та створення сприятливих умов для її нормального розвитку. Відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON]. Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину, тому вимоги про стягнення на користь позивачки аліментів на утримання дитини суд задовольняє і стягує з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 15 вересня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття. Одночасно відповідачу роз'яснюється, що, відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved