Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

13 березня 2018 року, позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.03.2010 року в розмірі 6 820 гривень 44 копійки та, крім того, судового збору в розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 09.03.2010 року, відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 8 800 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. [INFO] року [PERSON] помер. Спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття спадщини або заяви про відмову від неї у строк з [INFO] року по 30.05.2016 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач у справі. На виконання вимог ст.. 1281 ЦК України, позивачем 08.05.2017 року була направлена претензія кредитора до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори. 06.06.2017 року позивачем було отримано відповідь Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, в якій зазначалося, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриваБанк». Посилаючись на ст.. ст.. 259, 526, 527, 530, 608, 1218, 1219, 1220, 1221, 1223, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.03.2010 року в розмірі 6 820 гривень 44 копійки та, крім того, судового збору в розмірі 1762,00 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі; у разі повторної неявки відповідача у судове засідання просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 68). Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила суд у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що вона не прийняла спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 27.03.2018 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішеного розглядати справу у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін (а.с. 73). Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача та відповідача у справі, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09.03.2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком „ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 8 800 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно з положеннями ст.. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Порушення зобов'язань, що виникають з договорів, тягне за собою правові наслідки, передбачені ст.. 611 ЦК України. Зокрема, пунктом 4 частини 1 зазначеної норми встановлено право кредитора на відшкодування збитків, завданий неналежним виконання позивальником своїх грошових зобов'язань. В разі смерті боржника за його зобов'язаннями, які передбачають правонаступництво, відповідають спадкоємці, відповідно до правил ст.. 1282 ЦК України в межах вартості, одержаного у спадщину. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 8276 від 01.12.2015 року, що міститься в матеріалах справи (а.с.52). На момент смерті зобов'язання [PERSON] за кредитним договором № б/н від 09.03.2010 року виконані в повному обсязі не були, наявна заборгованість на загальну суму 6 820 гривень 44 копійки. З матеріалів спадкової справи, заведеної щодо майна померлого 30 листопада 2015 року [PERSON] (а.с. 79-83) вбачається, що ніхто зі спадкоємців померлого до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини або відмови від прийняття спадщини не звертався. В матеріалах спадкової справи міститься тільки претензія ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 6820,44 грн., на підставі якої і була заведена спадкова справа. Жодних дій, направлених на з'ясування наявності спадкового майна нотаріусом не вчинялося. Заповіту на своє майно [PERSON] не залишав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 107-113). Судом враховано, що за положеннями ст.. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, а відповідно до ст.. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За положеннями ст.. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Тобто, вимогами чинного цивільного законодавства України передбачений обов'язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці боржника є боржниками перед кредитором лише за умови прийняття спадщини та у межах вартості майна, одержаного у спадщину. В матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання спадкового майна відповідачем та вартості цього майна. Судом встановлено, що у спадковій справі після померлого [PERSON] відсутні відомості про наявність виявленого спадкового майна, його вартість та місцезнаходження. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України такими, що прийняли спадщину вважаються особи, які постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо вони протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України, не заявили про відмову від спадщини. З наданих позивачем письмових доказів - копії паспорту відповідача, судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], тобто за тією самою адресою, що був зареєстрований померлий [PERSON], на час укладення останнім кредитного договору № б/н від 09.03.2010 року (а.с. 50-51). В той же час, матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] постійно проживала з позичальником на час відкриття спадщини та, що вона пов'язана з ним узами споріднення, є спадкоємцями один після одного, або що відповідач має право на спадкування у відповідності до акту усиновлення відповідно до ст.. 1260 ЦК України, чи як утриманці відповідно до правил ст.. 1265 ЦК України. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. З матеріалів справи вбачається, що банком не заявлялося будь-якого відповідного клопотання щодо з'ясування наявності у спадкодавця будь-якого майна. В порушення наведених норм процесуального законодавства позивач жодними доказами не довів: факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем на час відкриття спадщини; факт родинних відносин між відповідачем та спадкодавцем; наявність спадкового майна, одержаного відповідачем у спадщину й можливість погашення зобов'язання спадкодавця перед кредитором за рахунок такого майна, окрім того, банком не зазначено про наявність перешкод для виявлення такого майна. З огляду на вищевикладеного, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed