Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

[PERSON] в липні 2017 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] просила ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], до 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення від дня предявлення позову та до їх повноліття з індексацією розміру аліментів, стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно з рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 07.07.2015 року (справа №273/962/15-ц) з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі по 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 15.06.2015 року та до їх повноліття. Вважає, що оскільки істотно зріс прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, зважаючи на зміни в чинному законодавстві в частинні підвищення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідач добровільно відмовляється сплачувати аліменти у більшому розмірі відповідно до Закону, тому змушена звертатися до суду із вказаним позовом для захисту сімейних прав дітей. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, в позовній заяві наполягає на задоволенні її позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що він не працює, буде оформляти догляд за непрацездатною особою, тому він не має можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в збільшеному розмірі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірваний за рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 26.08.2015 року (а.с.7). У свідоцтві про народження [PERSON], 24.05.2007 року, та [PERSON], [INFO], батьком вказаний відповідач по справі, який не оспорював та не заперечував своє батьківство (а.с.4,5). Згідно рішення Баранівського районного суду від 07.07.2015 року (справа №273/962/15-ц) з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі по 500,00 (пятсот) грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 15.06.2015 року і до досягнення повноліття дочкою [PERSON], тобто до 24.05.2025 року, до досягнення повноліття дочкою [PERSON], тобто до 10.04.2029 року, відповідно (а.с. 6). Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України (зі змінами, які діють на день розгляду справи) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержуача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд України в своїх розясненнях, викладених у правовій позиції у справі за № 143 цс 13 від 05.02.2014 року, зазначив, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 16.12.2016 року установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2017 рік в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 років до 18 років : з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривні. Враховуючи вищенаведене, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, що регулює сімейні правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей, та матеріалів справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], 24.05.2007 року, та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 900,00 грн., щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Своє рішення суд обґрунтовує тим, що розмір аліментів в сумі 500,00 грн. на дитину щомісячно, визначений раніше рішенням суду, є значно нижчим від встановленого Законом мінімуму на дитину, враховує загальновідомі інфляційні процеси, які вплинули на знецінення національної грошової одиниці гривні, та як наслідок, зростання рівня споживчих цін, суд вважає що такий розмір не відповідає інтересам дітей, рівню достойного їх забезпечення. Разом з тим, доказів про матеріальний стан відповідача суду не надано, що надавали б підставу стягувати з відповідача аліменти у розмірі, заявленому позивачем. Стягнення аліментів слід розпочати з дня набрання цим рішенням законної сили, оскільки аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, про що дано роз'яснення у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Щодо вимоги стягнення індексації аліментів, які визначатимуться у твердій грошовій сумі у збільшеному розмірі на майбутне, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 р. № 1078, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Індексація таких аліментів проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Право на індексацію відбувається, коли індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації, який із січня 2016 року встановлено у розмірі 103%. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, індексується у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. При цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50% грошового доходу платника аліментів. Враховуючи вимоги ст. 184 Сімейного кодексу України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 року № 1282-XII ( зі змінами та доповненнями згідно із Законом від 17.05.2016 року) , Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 р. № 1078 (зі змінами та доповненнями), суд приходить до висновку, що нарахування та стягнення індексації аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, проводить підприємство, установа, організація, фізична особа підприємець, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів, тому вимога позивача про стягнення індексації зміненого розміру аліментів є передчасною та такою, що не відповідає нормативно-правовим актам, що регулюють правовідносини з даного питання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», , Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 року № 1282-XII ( зі змінами та доповненнями згідно із Законом від 17.05.2016 року) , Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 р. № 1078 (зі змінами та доповненнями),

Outcome: partial