Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою у якій, доповнивши свої позовні вимоги, просить суд: нарахування за опалення та підігрів води за тарифом 327,25 грн./Гкал за термін дії рішення № 2706 з 01.11.2009 року по 03.12.2014 року визнати не чинними та привести їх у відповідність тарифу, встановленому на той час постановою НКРЕ України; визнати неправомірним небажання укласти договірні відносини згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та вимагання плати, що не відповідає вимогам законодавства такими, що порушують законні права споживачів, спричиняють моральну і матеріальну шкоду; відшкодувати моральну шкоду у еквіваленті незаконно нарахованого боргу на суму 3698,51 грн.; визнати порушеними КП «Коменергосервіс» прав споживача, що виявилося у застосуванні нечесної підприємницької практики неналежному розрахунку ціни при нарахуванні оплати послуг, а також у навязуванні умов договору, які не відповідають п. 19 типового договору; зобовязати КП «Коменергосервіс» у місячний строк здійснити перерахунок оплати послуг за період з 01.11.2009 року по 01.07.2014 року і надати для підписання проект договору, що відповідає типовому, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. В обґрунтування таких позовних вимог [PERSON] посилається на те, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 15.07.2009 року № 39/48 було створене КП «Коменергосервіс». З 01.11.2009 року за розробленими КП «Коменергосервіс» тарифами на транспортування та постачання теплової енергії для опалення і підігріву води, виключно для відповідача, рішенням Дніпропетровської міської ради від 29.10.2009 року № 2706 був встановлений тариф у розмірі 327,25 грн./Гкал за 1 Гкал тепла зі складовою у розмірі 61,64 грн. як тарифу на транспортування та постачання тепла відповідно до ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», яким визначено складові тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво та тарифу на транспортування та постачання з урахуванням усіх видів витрат. На ту ж саму теплову енергію, яка постачалася по тих же мережах до їх передачі КП «Коменергосервіс», вартість 1 Гкал тепла дорівнювала: 171 грн. зі складовою тарифу на транспортування та постачання у розмірі 18,87 грн./Гкал була встановлена відповідним рішенням від 27.10.2008 № 3363, скасованого рішенням від 29.10.2009 № 2706. Встановлення тарифу на теплову енергію, яка виробляється на ПдТЕС - не належить до компетенції виконкому міськради, він має погодити тариф на теплову енергію у розмірі 198,72 грн. за 1 Гкал (з ПДВ), встановленого для ПдТЕС ВАТ «Дніпроенерго» постановою НКРЕ України від 09.07.2009 № 817, за яким КП «Коменергосервіс» купує теплову енергію у вигляді гарячої води у ВАТ «Дніпроенерго». Враховуючи, що тим же рішенням № 2706 встановлений тариф у розмірі 295,27 грн./Гкал на теплову енергію що виробляється, транспортується та постачається населенню по мережах ПдТЕС ВАТ «Дніпроенерго», різниця між тарифами 327,25 грн. та 295,27 грн., яка дорівнює 31,98 грн. є ніщо інше як дійсний тариф на транспортування та постачання гарячої води по мережах КП «Коменергосервіс». Виходячи з того, що Закон України «Про теплопостачання» встановлює тариф на теплову енергію як суму тарифів на виробництво теплової енергії та суми тарифів на транспортування та постачання теплової енергії населенню по мережах КП «Коменергосервіс», маємо відповідний законодавству тариф для КП «Коменергосервіс», за яким населення повинно сплачувати за опалення житла і підогрів води: 198,72 грн. + 31,98 грн. = 230,7 грн. за спожиту 1 Гкал тепла. Викладене вказує на незаконне підвищення тарифу на теплову енергію у розмірі: 327,25 грн. - 230,7 грн. = 96,55 грн. за 1 Гкал тепла - в 1,41 рази, та порушення законодавчих актів та прав споживачів комунальних послуг на опалення житла та підогрів води. Відповідно вимогам ст.ст. 19 та 20 закону «Про житлові комунальні послуги» відносини сторін у сфері комунальних послуг повинні здійснюватись виключно на договірних засадах з підготовкою договору виконавцем послуг. Станом на 17 лютого 2015 року йому не надано відповідного договору, не приведені у відповідність законодавчим актам тарифи на тепло, нарахування за теплопостачання здійснюється за незаконними тарифами, вимагається плата та нараховуються борги, що не відповідає дійсності. Вказаними діями КП «Коменергосервіс» системно порушує його права споживача житлово-комунальних послуг, що завдає йому моральної шкоди. За позовами до суду, з метою скасування незаконних тарифів на теплову енергію, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 2а-12229/10/470 від 28.02.2011 року, рішенням Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська по справі № 2а- 403/15929/11 від 27.02.2012 року, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 2а-403/187/2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду України по справі № К/800/42394/13, тариф на теплову енергію у розмірі 327,25 грн./Гкал визнано нечинним, а рішення виконкому Дніпропетровської міськради від 29.10.2009 № 2706 та від 11.05.2011 № 725 визнані незаконними. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №2а- 12229/10/470 від 28.02.2011 року, за позовом прокурора визнано нечинним п. 1 (яким затверджено тариф 327,25 грн. за 1 Гкал) рішення виконкому Дніпропетровської міськради № 2706 «Про тарифи на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються КП «Коменергосервіс» та Придніпровською ТЕС ВАТ «Дніпроенерго». Як вбачається із ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2013 року, після залишення без розгляду протесту, прокурором у жовтні 2010 року було подано позов до суду про визнання п.1 рішення № 2706 нечинним, цей позов зупинив дію п.1 оскаржуваного рішення (тобто дію тарифу 327,25 грн.) і провадження за цим позовом було припинено 30.01.2013 року. Таким чином, у період призупинення дії п.1 рішення виконкому Дніпропетровської міськради № 2706 - з 01 жовтня 2010 року по 30 січня 2013 року - з урахуванням тарифу на виробництво теплової енергії для Придніпровської ТЕС, встановленого постановою НКРЕ України від 09.07.09 № 817 198,72 грн. за 1 Гкал та обґрунтованого у позовній заяві тарифу на транспортування та постачання теплової енергії - 31,98 грн., діяв тариф 198,72 + 31,98 = 230,70 грн. за 1 Гкал. Як зазначено у позовній заяві, вказаний у запереченнях на позов як діючий у цей період, тариф 327,25 грн., у 1,41 рази завищений порівняно з 230,70 грн. На підставі зазначених доказів нечинності нарахування відповідачем оплати своїх послуг у період з 01.11.2009 року по 03.12.2014 року за тарифом 327.25 грн. вважає обґрунтованою вимогу зобов'язання відповідача привести ці нарахування у відповідність до норм законодавства шляхом перерахунку оплати послуг. Рішенням Індустріального райсуду м. Дніпропетровська від 16.11.2010 року залишено без задоволення позов КП «Коменергосервіс» до нього про визнання договору укладеним на підставі його доводів стосовно невідповідності пропонованого відповідачем для підписання договору положенням Типового договору, затвердженого постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Знаючи про зупинення дії тарифу 327,25 грн., відповідач продовжував нараховувати оплату послуг за недійсним тарифом та пред'являв до нього претензії з погрозами. На його звернення до відповідача від 11.11.2011 року щодо надання йому для підписання проекту договору, який відповідав би Типовому, він отримав відписку від 16.01.2012 року за підписом директора КП «Коменергосервіс», у якій його направлено для ознайомлення з договором до інтернет сайту. Розміщений на цьому сайті договір не відповідає Типовому, хоча відповідно ст.21 ч. 2 п. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач зобов'язаний укласти із ним, як із споживачем договір надання послуг, який відповідає Типовому договору. Відповідно п.19 Типового договору, затвердженого постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, до зобов'язань відповідача, як виконавця послуг, віднесено проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта (підпункт 5), утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт (підпункт 10). У запропонованому до підписання відповідачем договорі (текст якого викладено на сайті КП «Міські комунальні платежі» відсутні зазначені положення Типового договору, хоча у п. 21 договору точками передачі послуг від виконавця споживачу визначені відгалуження стояків опалення та гарячого водопостачання, що знаходяться у квартирі. Таким чином, відповідач забезпечує собі неможливість претензій у випадку затоплення квартири через порив трубопроводів до точок передачі послуг. Відповідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»: права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: п. 3 при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору". Оскільки відповідач є монополістом надання послуг постачання теплової енергії, він не може відмовитись від його послуг, в той же час невиконання умов Типового договору стосовно обслуговування і ремонту внутрішньобудинкових мереж тепло- та гарячого водопостачання не дає споживачу гарантій відшкодування шкоди, завданої протіканням труб стояків у квартирі до точок передачі послуг. Перелічені вище факти неправомірних дій відповідача на протязі чотирьох років призводили до порушення його життєвих зв'язків, що пов'язано з довготривалим доказуванням неправомірного вимагання завищеної оплати послуг, витрат часу і нервів на участь у судових процесах, що свідчить про спричинення відповідачем моральної шкоди, еквівалент якої оцінюється у 3698,51 грн. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав та просив предявлений позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, [PERSON] зареєстрований та мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Миру, 6/153. За вказаною адресою відповідачем надають житлово-комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, які приймаються позивачем та членами його родини. Письмового договору про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладено, але разом із тим відповідачем на позивача відкрито особовий рахунок № 50-502153. Позивач позбавлений можливості відмовитись від комунальних послуг за вищевказаною адресою, що надаються відповідачем, одержати ці послуги [PERSON] може лише в одного виконавця відповідача [PERSON] підприємства «Коменергосервіс», але він не погоджується із тарифом, що застосовує відповідач при обрахуванні вартості послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання, вважаючи, що підприємство застосовує завищений тариф, який був визнаний у встановленому законом порядку нечинним. Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 15.07.2009 року № 39/48 було створене Комунальне підприємство «Коменергосервіс». Рішенням Дніпропетровської міської ради від 29.10.2009 року № 2706 був встановлений тариф у розмірі 327,25 грн./Гкал за 1 Гкал тепла зі складовою у розмірі 61,64 грн. як тарифу на транспортування та постачання тепла відповідно до ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», яким визначено складові тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво та тарифу на транспортування та постачання з урахуванням усіх видів витрат. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року по справі № 2а-6421/11 було визнано незаконним та нечинним з 24.12.2014 року рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 29.10.2009 року № 2706 «Про тарифи на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються КП «Коменергосервіс» та придніпровською ТЕС ВАТ «Дніпроенерго». Окрім того, постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 лютого 2012 року та додатковою постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2012 року було визнано незаконним рішення виконкому Дніпропетровської міської ради № 725 від 11.05.2011 року «Про тарифи на транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються КП «Коменергосервіс» з 27 лютого 2012 року. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2013 року постанова Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 лютого 2012 року та додаткова постанова Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2012 року були залишені без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 грудня 2014 року зазначені постанова Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 лютого 2012 року та додаткова постанова Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2012 року, а також ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2013 року були залишені без змін. Зі змісту згаданих судових рішень вбачається, що тариф в розмірі 327,25 грн./Гкал було визнано необґрунтованим та таким, що не мав бути застосований відповідачем при нарахуванні плати за житлово-комунальні послуги, в т.ч. й позивачу, за вищезгадані періоди, оскільки рішення Дніпропетровської міської ради № 2706 від 29.10.2009 року та № 725 від 11.05.2011 року, якими затверджувався зазначений тариф були визнані незаконними. Натомість, незважаючи на згадані судові рішення, які набрали законної сили, відповідач продовжував здійснювати нарахування позивачу плату за житлово-комунальні послуги за вищевказаним тарифом, чим порушив його права як споживача, та про що свідчить виписка із особового рахунку № 50-502153 відкритого на позивача [PERSON] Перерахунку вартості послуг та заборгованості [PERSON] здійснено відповідачем не було. Враховуючи такі обставини, позовні вимоги [PERSON] про здійснення відповідачем перерахунку оплати послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються за адресою: [ADDRESS], починаючи з 01 листопада 2009 року, з урахуванням дійсних тарифів на такі види комунальних послуг у зазначений період, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити, оскільки вони є похідними від позовних вимог про перерахунок оплати послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води. Що ж стосується позовних вимог про зобовязання відповідача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки за змістом ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Враховуючи, що відповідач запропонував позивачу укласти договір, якій не відповідає п.19 типового договору затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, то такого обовязку на укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, підготовленого і запропонованого відповідачем, у позивача не виникає. У задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди також слід відмовити, оскільки такі позовні вимоги не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами у судовому засіданні. Позивачем не доведено, що він відчував переживання та моральні страждання через недобросовісні дії відповідача щодо нарахування плати за комунальні послуги у збільшеному розмірі. Разом із тим, як вбачається із виписки по особовому рахунку позивач має заборгованість перед відповідачем, яка погашена не ним була. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у сумі 243,60 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial