Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Вищевказана цивільна справа з 17.06.2016 року перебувала в провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. Згідно повторному автоматичному розподілу справ між суддями зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 25 січня 2017 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Дніпродорсервіс» Дніпропетровської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 15 грудня 2015 року близько 22-00 год. у м. Дніпропетровську на перехресті вул. [PERSON] вул. Запорізьке шосе чоловік позивачки [PERSON], керуючи автомобілем марки «Мерседес» д/н [NUMBER], скоїв наїзд на перешкоду (стовп на проїзній частині). Власником автомобіля є позивачка. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю завдано значних пошкоджень. Інспектором ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Реуцьковим В.Г. було складено Висновок від 24.12.2015 року, де зазначено, що дана перешкода для руху не була огорожена та виділена для інформування і своєчасного виявлення учасниками дорожнього руху та в діях [PERSON] порушень ПДР не вбачається. Відповідач несе відповідальність за стан доріг у м. Дніпропетровську. Розмір забитків, завданих позивачу, складає 45726,33 грн. згідно Звіту про оцінку транспортного засобу. Ще позивачем було понесено збитки у розмірі 256,62 грн. заміна лівого переднього амортизатора. Також, за складання звіту про оцінку транспортного засобу позивачкою було сплачено 1000,00 грн. Всього матеріальна шкода складає 46532,95 грн. Позивачу завдано також моральної шкоди, яка виразилась в тому, що вона не отримала жодної компенсації від відповідача та вимушена робити ремонтно-відновлювальні роботи самостійно, понад півроку вона не має змоги користуватися своїм автомобілем. Розмір моральної шкоди оцінює в 20000,00 грн. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 46532,95 грн., та моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., а також судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 16 січня 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Дніпродорсервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк до 24 січня 2018 року для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач надав суду письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначив, що водій автомобіля 15.12.2015 року допустив наїзд на стовп, при цьому КП «Дніпродорсервіс» виконувало на перехресті роботи лише з встановлення фундамента. Крім того, у Висновку зазначено, що перешкода не була огороджена і виділена для інформування і виявлення учасниками руху, в той же час фундамент, що був встановлений відповідачем, був огороджений і виділений шляхом встановлення дорожнього знаку 4.7 та дорожнього щита 2.3. Встановлення відбулося 10.12.2015 року, по закінченню встановлення фундаменту. Зазначає також, що будівництво світлофору було спроектовано таким чином, що при дотриманні правил дорожнього руху, можливість наїзду на світлофор повністю виключена. Вважає, що водій автомобіля скоїв наїзд на перешкоду, яка не має до відповідача жодного відношення. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 15 грудня 2015 року близько 22-00 год. у м. Дніпропетровську на перехресті вул. [PERSON] вул. Запорізьке шосе водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Мерседес» д/н [NUMBER], скоїв наїзд на перешкоду (стовп на проїзній частині). Внаслідок даної ДТП автомобіль був пошкоджений. Інспектором ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Реуцьковим В.Г. було складено Висновок від 24.12.2015 року, згідно якого, проведеним оглядом місця ДТП встановлено, що дана перешкода для руху на проїзній частині не була огороджена та виділена для інформування і своєчасного її виявлення учасниками дорожнього руху та відповідно в даній дорожній обстановці в діях [PERSON] порушень вимог п.12.3 ПДР України не вбачається, оскільки під час руху він був позбавлений можливості своєчасно виявити перешкоду для руху. Відповідно до ст.32 Закону України «Про автомобільні дороги» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) користувачі автомобільних доріг мають право на безперервні, безпечні та зручні умови руху, отримання оперативної інформації про дорожні умови та напрямки руху, відшкодування збитків у порядку, визначеному законом. Згідно п.12 ст.11 Закону України «Про автомобільні дороги» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) основними обовязками органу державного управління автомобільними дорогами загального користування є завчасне оповіщення користувачів автомобільних доріг про строки та порядок тимчасового обмеження або припинення руху транспортних засобів. Відповідно до п.4 ст. 21 Закону України «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом. Відповідно до п.2.2 Статуту КП «Дніпродорсервіс» Дніпропетровської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 28 березня 2012 року № 38/22, предметом господарської діяльності підприємства є: установлення, ремонт та експлуатація технічних засобів регулювання вулично-дорожнього руху (дорожні знаки, світлофори, напрямні, сигнальні та огороджувальні пристрої тощо), прокладання лінії електромережі для їх живлення та ліній звязку для координації роботи світлофорних обєктів; заміна технічних засобів регулювання вулично-дорожнього руху (дорожні знаки, світлофори, напрямні, сигнальні та огороджувальні пристрої тощо), а також їх установлення. Отже, відповідач є спеціалізованим монтажно-експлуатаційним підприємством для виконання спеціальних робот та надання послуг із упровадження, ремонту та експлуатації технічних засобів регулювання дорожнього руху. Листом від 20.05.2016 року директор КП «Дніпродорсервіс» [PERSON] повідомив, що 9 та 10 грудня 2015 року підприємством на перехресті пр. [PERSON] Запорізьке шосе для здійснення капітального ремонту проводились роботи по встановленню фундаментів, згідно до робочого проекту. При цьому каркас фундаменту, що знаходиться біля трамвайного полотна, 10.12.2015 року було огороджено та встановлено дорожній знак 4.7 з дорожнім щитом 2.3. Згідно Звіту № 05/01/16 про оцінку транспортного засобу, складеного [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Мерседес номер [NUMBER] складає 45\~276,33 грн. Власником автомобіля Мерседес номер [NUMBER] є [PERSON]. З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що відповідач всупереч вимогам закону, не створив безпечних умов для пересування учасників дорожнього руху, не попередив учасників дорожнього руху відповідними дорожніми знаками щодо проведення ремонтних робіт на перехресті вул. [PERSON] вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську, не проконтролював збереження усіх відповідних дорожніх знаків на вищевказаній ділянці, внаслідок чого сталась дорожньо-транспортна пригода. Суд погоджується з доводами позивача, що перешкода, на яку був скоєний наїзд, була збудована на дорозі саме відповідачем, оскільки його доводи підтверджуються висновком, складеним Інспектором ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Реуцьковим В.Г., схемою місця ДТП на яку нанесені відповідні виміри та відмітки, і з якої можна зробити висновок, що перешкода (стовп на проїзній частині) знаходилась на перехресті вул. героїв [PERSON] вул. Запорізьке шосе, біля трамвайної колії, фотографією зазначеної перешкоди, а також листом відповідача, з якого вбачається, що роботи по встановленню фундамента проводились на перехресті [PERSON] Запорізьке шосе біля трамвайного полотна. Той факт, що місце робіт нічим не було огороджено на момент скоєння ДТП, підтверджується висновком, складеним Інспектором ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Реуцьковим В.Г. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що водієм здійснено наїзд на іншу перешкоду, ніж фундамент під світлофор, який збудував відповідач. Так відповідач грунтує свої доводи на тому, що світлофор знаходиться на іншій відстані від початку бордюрного каменя, ніж зазначено на схемі ДТП. Разом з тим, з доданих до заперечень схем та фотографій неможливо зробити висновок щодо будь-якої відстані між названими обєктами, незрозуміло походження зазначених документів, ким та коли складені ці схеми. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, про обгрунтованість позовних вимог. Розмір збитків, завданих позивачу, підтверджений Звітом № 05/01/16 про оцінку транспортного засобу, складеного [PERSON], згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Мерседес номер [NUMBER] складає 45\~276,33 грн. Крім того, згідно акту виконаних робіт від 05.01.2016 року, та квитанції від 05.01.2018 року, позивачем сплачено за послуги «вимір кутів установки коліс» 256, 62 грн. За складання звіту про оцінку транспортного засобу було сплачено [PERSON] (відповідно паспортних даних серії АМ №406443 перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON] (а.с.43)) у сумі 1000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 29.12.2015 року.(а.с.39) Таким чином, матеріалами справи підтверджено матеріальний збиток, завданий позивачу, на суму 46532,95 грн., який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з розясненнями п.9 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обовязку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою вищезазначеної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При зясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Суд вважає, що пошкодження автомобіля, який є власністю позивача, призводить до душевних страждань, зміну способу життя в звязку з необхідністю вирішенням питання щодо проведення відновлювального ремонту автомобіля, в звязку з чим доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди є обґрунтованими, хоча розмір шкоди, який вказаний [PERSON] в позові, є значно завищеним та не підтверджується відповідними доказами, так, позивачка зазначає, що вона не отримала грошової компенсації від відповідача, разом з тим, не надає жодного доказу, що вона взагалі зверталася до КП «Дніпродорсервіс» з вимогою виплатити їй таку компенсацію. З урахуванням зазначеного, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір за подачу до суду зазначеного позову, у розмірі 1102,40 грн. Загальний розмір позовних вимог склав 66532,95 грн., судом задоволено позовних вимоги на загальну суму 47532,95 грн., тобто 71,4% від суми заявлених вимог. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 71,4% від суми сплаченого судового збору, тобто 787,11 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: partial