Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

26.08.2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини в якому вказала, що вона з відповідачем перебувають у шлюбі з 29.06.2013р. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають. Дитина проживає разом з позивачкою. Відповідач [PERSON] жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, позивач змушена звернутися до суд про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Позивач вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на неї, як дружину, у якої проживає дитина, так як знаходиться у працездатному віці та може працювати. Позивач не може працювати, так як доглядає дитину. Джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною позивач не має. У зв"язку з цим позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на її утримання як дружини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 26.08.2014р. до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трьох років, тобто до [INFO]. . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що він не працює, підприємницькою діяльністю не займається, не має стабільного доходу, живе за рахунок нерегулярних заробітків, сплачувати аліменти в тому розмірі який просить позивач не має можливості, згоден сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 200 грн. щомісячно, а на утримання дружини аліменти в розмірі 100 грн. до досягнення дитиною трьох років. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 29.06.2013 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 29.06.2013 р. серії [NUMBER]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31.10.2013 р. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Ч.2 ст.84 Сімейного Кодексу України передбачає, що дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Ст.180 Сімейного Кодексу України зобов'язує батьків матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «…Дитина, якщо можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В частині 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її згоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402: «…Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки та особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного із них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Вихованням в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Зокрема, при визначенні аліментів суд враховує: 1) стан здоров"я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до положення ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 Сімейного кодексу України частку заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вмог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідачем [PERSON] не надано суду доказів, того, що він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі який просить позивач і встановлений законодавством, відсутність стабільного заробітку на теперішній час не може бути підставою для стягнення аліментів у меншому розмірі ніж передбачено чинним законодавством законодавством України. Вирішуючи питання про розмір стягнення суд враховує вік та стан здоров"я дитини, майновий стан обох батьків, їх обопільний обов'язок утримувати неповнолітню дитину, а також встановлений законом розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідач зобов'язаний сплачувати користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на її утримання як дружини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 26.08.2014р. до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трьох років, тобто до [INFO]. .

Outcome: approved