Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

03.05.2018 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання особи - [PERSON] недієздатною, встановлення опіки та\~ призначення опікуна. В заяві заявниця зазначила, що на її утриманні знаходиться дочка [PERSON] [INFO], яка є інвалідом І групи з дитинства. Інвалідність пов'язана із психічним розладом здоров'я. Дочка хворіє з дитинства, стан її здоров'я є таким, що вона не розуміє наслідків своєї поведінки, не може правильно орієнтуватися та оцінювати прості життєві ситуації. Внаслідок своєї хвороби дочка перебуває на обліку в Житомирській обласній психіатричній лікарні №1. Дочка за станом здоров'я потребує постійного стороннього нагляду. Внаслідок своєї хвороби дочка потребує встановлення над нею опіки для її соціального та правового захисту. Заявниця просила визнати її доньку [PERSON] недієздатною, встановити над нею опіку та призначити її опікуном. В суді заявниця підтримала заяву, надала пояснення, аналогічні викладеним в заяві, просила визнати доньку [PERSON] недієздатною, встановити над нею опіку, призначити її опікуном. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області [PERSON], діюча за дорученням, в суд не з"явилася, надіслала до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення заяви про визнання [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуном заявниці, так як відповідно до рішення виконавчого комітету Брусилівської селищної ради від 04.04.2018 року №415, визначено [PERSON] прийнятною для виконання обов'язків опікуна. Рішенням виконкому Брусилівської селищної ради від 04.04.2018 року №415 був затвердженний висновок опікунської ради при виконкомі селищної ради про можливість виконання обов'язків опікуна [PERSON] щодо недієздатної [PERSON]. Суд, вислухавши заявника, представника заявника, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку,що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 22.03.2000 року, її матір'ю є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). [PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства, що підтверджується довідкою МСЕК (а.с. 6). Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №220-2018 від 10.07.2018 року [PERSON], [INFO], з народження страждає на важку розумову відсталість в ступені вираженої імбецильності з недорозвитком мовлення 1 рівня, судомними нападами. Даний діагноз відповідає критеріям шифру F 72.0 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. Внаслідок даного захворювання психіатричною МСЕК визнана інвалідом першої групи з дитинства. Ступінь наявна у [PERSON] розумової відсталості на даний час настільки виражена, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ( а.с. 51-52). Статтею 55 ЦК України передбачено, що опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Відповідно до ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою в разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з ч. 4 ст.63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] страждає психічним розладом здоров'я, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та потребує опіки. ЇЇ матір [PERSON] за станом свого здоров'я та характеризуючих даних може бути призначена її опікуном. Частиною 6 статті 300 ЦПК України передбачено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Строк дії рішення суд встановлює строком на два роки. На підставі ст.ст. 39-41, 55, 60, 63 ЦК України та

Outcome: approved