Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, під час якого в них народилася донька [PERSON], [INFO]. Вказала, що вже понад два роки батько не приділяє належної уваги до доньки, не надає матеріальної допомоги на її утримання, про що свідчить заборгованість по аліментах, не цікавився її життям, здоров'ям та не бере участі у вихованні дитини, обов'язки по утриманню та вихованню доньки взяла на себе. У судовому засіданні представник позивача поданий позов підтримав повністю посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню, догляду та утриманню доньки, та просив його задовольнити. В подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином судовими повістками за останнім відомим місцем проживання (а.с.22, 25-26, 36-37). Представник органу опіки та піклування не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснили, що вихованням дитини займається мати дитини, батько дитиною не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, матеріальної, будь-якого іншого виду допомоги на утримання доньки не надає. За викладених обставин та відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд має можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. У відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 02.07.2014 р.(а.с. 9). Як вбачається з рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 12.11.2015 року шлюб між сторонами розірвано та неповнолітню доньку, [PERSON], залишено на подальше проживання при матері (а.с. 8). З довідки-розрахунку Хорошівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області № 201/7.4-38 від 16.02.2017 вбачається, по виконавчому листу №2/295/35/15 від 03.04.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини, [PERSON], у твердій грошовій сумі в розмірі 650,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на [PERSON] в розмірі 300,00 грн. щомісячно до досягнення дочкою [PERSON] 3-х років та заборгованість по аліментах становить 14832,35 грн. (а.с.10). Відповідно до листа КУ «Центральна дитяча міська лікарня» №394 від 02.03.2017 року про надання інформації, дитина [PERSON], [INFO], наглядається медичними працівниками поліклініки №1 Корольовського району з народження і знаходиться на диспансерному обліку у невролога з приводу мінімальної церебральної дисфункції та згідно доповідної дільничої медсестри та педіатра, всі медичні призначення та рекомендації виконує мама дитини (а.с.11). З характеристики №58 від 16.03.2017 року, наданої Житомирським дошкільним навчальним закладом №57, вбачається, що дитина [PERSON], [INFO] відвідує навчальний заклад з серпня 2016 року по теперішній час і її вихованням займається мама [PERSON], а батько вихованням дитини не займається і жодного разу в дошкільному закладі не з'являвся. Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №929 від 04.10.2017 року з часу розірвання шлюбу [PERSON] фізичним розвитком, станом здоров'я дочки не цікавиться, матеріально дитину не забезпечує, не бере участі у підготовці дочки до дорослого життя, не спілкується з дитиною, не відвідує [PERSON] за місцем її проживання, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст.12 "Про охорону дитинства" встановлено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до положень ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи викладене, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], а також те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved