Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

29.01.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу,крім того просить суд залишити неповнолітніх дітей від вказаного шлюбу проживати з нею. Свої позовні вимоги мотивувала небажанням перебувати у шлюбі з відповідачем, оскільки сімейне життя не склалося, однією сім'єю не проживають. Сторони перебувають в шлюбі з 12.06.2004 року. Шлюб було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області про що зроблено актовий запис № 70 від 12.06.2004 р. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилається на те, що збереження сім'ї є неможливим, так як на ґрунті непорозуміння між подружжям постійно виникають конфлікти. На даний час сім»я розпалася остаточно, шлюбні відносини припинені, разом не проживають. За таких обставин збереження шлюбу між подружжям неможливе, примирятися з відповідачем вона не бажає. 06.02.2014 р. [PERSON] подав позов про розірвання шлюбу з [PERSON], де просить розірвати шлюб з відповідачкою та залишити неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] проживати разом з ним, а неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] залишити проживати з матір»ю. Свої вимоги обґрунтував тим, що сторони перебувають в шлюбі з 12.06.2004 року. Шлюб було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області про що зроблено актовий запис № 70 від 12.06.2004 р. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилається на те, що збереження сім'ї є неможливим, так як дружина веде аморальний спосіб життя, в зв'язку з чим між подружжям постійно виникають конфлікти. На даний час сім»я розпалася остаточно, шлюбні відносини припинені, разом не проживають. Неповнолітній син проживає разом із батьком. Позивач офіційно працевлаштований має стабільний дохід, а також має місце для проживання з дитиною, може створити умови для нормального розвитку та виховання сина. За таких обставин збереження шлюбу між подружжям неможливе, примирятися з відповідачем він не бажає. Ухвалою від 06.03.2014 року вищезазначені позови об'єднано в одне провадження. Позивач-відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Позов відповідача визнали частково в частині розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги [PERSON] про залишення сина [PERSON] проживати з батьком просила відмовити за безпідставністю. Відповідач-позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] визнали частково в частині розірвання шлюбу. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Коростишівської РДА Пількевич О.М. у вирішенні спору покладається на розсуд суду. У своєму висновку вказали, що доцільним є визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з матір'ю. Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 150 Сімейного кодексу Країни батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, позов [PERSON] частковому задоволенню. Свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] підтверджується факт перебування сторін у шлюбі. Копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] підтверджується наявність у сторін неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Висновком Органу опіки та піклування Коростишівської РДА від 07.04.2014 року № 02-36/1234 встановлено за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з матір»ю. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 18.03.2014 року у будинку за адресою [ADDRESS], є дві спальні, кухня та необладнана ванна. Санітарний стан житлових приміщень задовільний, в кімнатах чисто та охайно, а для дітей виділена окрема кімната. Окрім того у акті зазначено, що батьки займаються вихованням дітей, контролюють їх поведінку, цікавляться навчанням та вихованням. У висновку відповідного акту вказано, що дівчинка перебувала у тривожному стані, сказала, що їла 2 бутерброди. На час відсутності батька дитину доглядала бабуся. Дитина забезпечена одягом, взуттям та необхідними речами. [PERSON] перебував на навчанні, а [PERSON] на даний час дитсадок не відвідує. Відповідно до акту депутата Коростишівської міської ради №50 від 27.01.2014 року, [PERSON], зі слів свідків, проживає з матір'ю за адресою вул. Назаренко, 29 та після розлучення хоче сам виховувати свого сина [PERSON] В акті депутата Коростишівської міської ради №135 від 26 лютого 2014 року, зазначено, що [PERSON] проживає в приватному будинку за адресою [ADDRESS] та виховує двох дітей. До своїх батьківських обов'язків ставиться відповідально, матеріально забезпечує дітей та приділяє весь свій вільний час їх вихованню. В судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON], яка являється двоюрідною сестрою [PERSON] та хрещеною мамою [PERSON], зазначила, що діти раніше її часто відвідували та розповідали що батько б'є матір, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння веде себе неадекватно. Свідок [PERSON], дружина старшого брата позивача, вказала на те, що вихованням і розвитком дітей займається матір, а батько забирав дітей з садочку та школи. Відповідно до показів свідка [PERSON], яка є сусідкою сторін, між сторонами часто виникали сварки, були випадки побиття [PERSON] [PERSON] Окрім того зазначає, що більшу участь у вихованні дітей приймає мати, а батько дітям про матір каже погані слова з застосуванням нецензурної лайки, та часто перебуває у стані алкогольного сп'яніння. Сторони зберегти сім'ю не бажають, спільно не проживають, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно. Відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст..12 вищезазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім»я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Проте, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 також проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як роз'яснено у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 року при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Таким чином, відповідно до ст. 212 ЦПК України суд не пов'язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи висновок органу опіки та піклування Коростишівської РДА щодо позову, взявши до уваги покази свідків суд прийшов до висновку, що в інтересах неповнолітніх дітей місцем їх проживання слід визначити з матір'ю, оскільки [PERSON] не надано жодного доказу про аморальну поведінку матері стосовно своїх дітей. Виходячи з викладеного суд вважає, що матір [PERSON] забезпечить рівень проживання достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку своїх дітей.

Outcome: partial