Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

16.06.2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Заява обґрунтована тим, що з травня 2018 року разом з ними бабусею та дідусем постійно проживає їх онука [PERSON] , [INFO] , хоча зареєстрована за місцем проживання своєї матері- [PERSON] , [INFO] , в с. Щербані Полтавського району Полтавської області. Восени 2017 року дитина [PERSON] з ініціативи рідної матері [PERSON] була госпіталізована до дитячого відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. Мальцева О.І. і перебувала там з діагнозом «змішані розлади поведінки та емоцій» з 15 жовтня по 02 листопада 2017 року. Дитину супроводжувала на лікування поліція. Дитина повідомила лікарям, що «мати б`є …пластиковою лопатою, закриває в туалеті на вулиці і забиває цвяхами, часто б`є по голові та обличчю безпричинно… мати часто вживає алкоголь, а потім свариться та б`є…» (лист за підписом в.о.заст. головного лікаря з медичної частини Полтавської ПОКПЛ ім. Мальцева № М-17/0603 від 05.07.2018 р.) Заступник головного лікаря ПОКПЛ направляла листа на адресу голови Полтавської РДА Карімова І.Р. 23.10.2017 р. про вчинення над дитиною фізичного та психічного насильства з боку матері. Дитина хоче жити у бабусі, додому (до матері) повертатися не хоче. 24 лютого 2020 року надана характеристика на ученицю Щербанівського ліцею Щербанівської сільської ради Полтавського р-ну Полтавської обл., в якій зазначені тільки позитивний вплив на поведінку, виховання, розвиток дівчинки з боку бабусі та дідуся [PERSON] . Також зазначено, що мати дитини [PERSON] не бере участі у вихованні [PERSON] , дитина категорично проти зустрічей та спілкування з матір`ю, ховається від неї в приміщеннях школи, боїться, що мати її битиме. Таким чином, заявниця вважає, що її онука є особою, яка зазнала домашнього насильства. З метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства з боку своєї матері [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис. У судовому засіданні представник заявниці заяву підтримала, прохала її задовільнити. [PERSON] прохала відмовити у задоволенні заяви за безпідставністю. Проте, зазначила, що контакт з донькою [PERSON] у неї відсутній, у сім`ї виникали з нею різні конфлікти. Представники заінтересованих осіб в судовому засіданні прохали задовольнити заяву. Заслухавши пояснення представника заявника, [PERSON] , думку заінтересованих осіб, свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 27 жовтня 2008 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] та визначено місце проживання дітей: сина [PERSON] та доньки [PERSON] з матір`ю. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого повторно 13 травня 2009 року. В судовому засіданні сторонами не заперечувалось, однак не надано жодного документу, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] та, відповідно, бабусею неповнолітньої [PERSON] . [PERSON] має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2008 р.н. та [PERSON] , 2012 р.н., а також повнолітнього сина [PERSON] , 1998 р.н. [PERSON] зазначала, що малолітня онука [PERSON] , 2008 р.н. потерпає від психологічного, фізичного та економічного насилля зі сторони матері - [PERSON] , яка закриває в квартирі саму, не лікує, морить голодом, б`є до синців. Про це їй розповідали сусіди та сама [PERSON] , яка проситься щоб бабуся її забрала. Також сусіди повідомили, що одного разу відповідачка відправила доньку в супроводі поліції в психіатричну лікарню. Будучи цілком здоровою, [PERSON] перебувала в психіатричній лікарні ім..Мальцева три тижні - із 15.10.2017 року по 02.11.2017 року. Лікарі фактично примусили забрати дитину, оскільки мати за три тижні жодного разу навіть не провідала доньку. Заступник головного лікаря Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім.Мальцева направила листа голові Полтавської райдержадміністрації Карімову І.Р. від 23.10.2017 року в якому зазначала про вчинення над дитиною фізичного та психологічного насильства з боку матері. Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини - [PERSON] , [INFO] , наданий КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м.Полтави» від 27.04.2018р., за результатами обстеження спеціалістами встановлено: невротична реакція, дитяча почесуха, грижа білої лінії живота, спазм акомодації, складний гіпертрофічний астигматизм обох очей. На підставі звернень сільської ради та Полтавської клінічної психіатричної лікарні ім..О.Ф.Мальцева щодо неналежного ставлення матері до дитини [PERSON] та здійснення над нею фізичного та психологічного насильства, завідувачем сектору у справах сім`ї, молоді та спорту Полтавської райдержадміністрації Костенко Л.О. у складі комісії, складено акт від 31.10.2017 року за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Восени 2017 року дитина [PERSON] з ініціативи рідної матері [PERSON] була госпіталізована до дитячого відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. Мальцева О.І. і перебувала там з діагнозом «змішані розлади поведінки та емоцій» з 15 жовтня по 02 листопада 2017 року. Дитину супроводжувала на лікування поліція. Дитина повідомила лікарям, що «мати б`є …пластиковою лопатою, закриває в туалеті на вулиці і забиває цвяхами, часто б`є по голові та обличчю безпричинно… мати часто вживає алкоголь, а потім свариться та б`є…» (лист за підписом в.о.заст. головного лікаря з медичної частини Полтавської ПОКПЛ ім. Мальцева № М-17/0603 від 05.07.2018 р.) Заступник головного лікаря ПОКПЛ направляла листа на адресу голови Полтавської РДА Карімова І.Р. ще 23.10.2017 р. і в ньому було зазначено про вчинення над дитиною фізичного та психічного насильства з боку матері. Дитина хоче жити у бабусі, додому (до матері) повертатися не хоче. Відповідно до Виписки з медичної карти стаціонарного хворого педіатричного відділення № 4402 Полтавської центральної районної клінічної лікарні, де дитина [PERSON] перебувала з 05.11.2017 року по 15.11.2017 року при консультуванні дитини лікарем-психіатром 07.11.2017 р. патологій виявлено не було. Відповідно до Консультативного висновку щодо психоемоційних особливостей розвитку дитини [PERSON] № 36 від 24.03.2018 р. (тобто через 6 днів, як дитина від матері була переміщена до дідуся та бабусі) у дитини сильне емоційне виснаження, високий рівень тривоги, викликані постійним очікуванням небезпеки з боку матері. Умови виховання в сім"ї матері сприяють тривалості негативного впливу стресу на дівчинку, проявляються у неврозоподібних явищах, які перешкоджають успішній адаптації та гармонійному особистістному розвитку дитини. При проведенні бесід з дитиною [PERSON] спеціалістами служби у справах дітей виконкому Шевченківської районної в м. Полтаві ради, дівчинка пояснювала, що не хоче повертатися до матері, яка ображала її та не готувала їжу (ця інформація міститься в довідці № Д02.1-16/410 від 11.04.2018 р., в довідці від 30.03.2018 р. При опитуванні дитини працівниками поліції в квітні, травні 2018 року [PERSON] поясняла, що мама її постійно ображала, відвозила в психіатричну лікарню, з мамою вона жити не хоче, а хоче жити у бабусі та дідуся. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконкому Шевченківської районної в м. Полтаві ради, затвердженого рішенням № 195 від 27.08.2019 р. (т. 2 а.с. 175-176) дитину [PERSON] доцільно відібрати у матері [PERSON] . Рішенням № 69 від 17.12.2019 р. було затверджено протокол опікунської ради при виконкомі Щербанівської сільської ради, в якому зазначено, що необхідно направити в Полтавське районне відділення поліції ГУ НП в Полтавській обл. матеріали з метою вирішення питання щодо повернення [PERSON] до занять в Щербанівському ліцеї та доцільності притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності в зв`язку з невиконанням нею батьківських обов`язків. 21 березня 2019 року був виданий Консультативний висновок за результатами обстеження емоційного стану [PERSON] . Дитина дуже добре почуває себе разом з бабусею та дідусем, а матір сприймає негативно. Також зазначено, що дитина хронічних захворювань не має. 05 червня 2019 року виданий Висновок № 26 про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини [PERSON] , де зазначено, що [PERSON] потребує стабільного позитивного відношення, розуміння, підтримки з боку дорослих значимих людей. З цим Висновком була ознайомлена [PERSON] , але забезпечити таке відношення до дитини вона не намагається. 29 липня 2019 року на адресу заступника голови Шевченківської районної в м. Полтаві ради було направлено лист (вих. № 156) за підписом директора КЗ «Полтавська загально-освітня школа І-ІІІ ступенів № 23 Полтавської міської ради Полтавської обл.» в якому викладено процес навчання [PERSON] та результати, також зазначено, що саме бабуся та дідусь мають позитивний влив на розвиток та поведінку [PERSON] , а конфлікти дитини та матері тільки шкодять розвитку дитини. 01 серпня 2019 року [PERSON] власноручно написала в поясненні за ім`я завідувача відділу служби в справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради, що бажає проживати разом з бабусею, за мамою та братом вона не скучає. Аналогічне за змістом пояснення було написане [PERSON] власноручно і 30 травня 2019 року. 24 лютого 2020 року надана характеристика на ученицю Щербанівського ліцею Щербанівської сільської ради Полтавського р-ну Полтавської обл., в якій зазначені тільки позитивний вплив на поведінку, виховання, розвиток дівчинки з боку бабусі та дідуся [PERSON] . Також зазначено, що мати дитини [PERSON] не бере участі у вихованні [PERSON] , дитина категорично проти зустрічей та спілкування з матір`ю, ховається від неї в приміщеннях школи, боїться, що мати її битиме. За Актом та Висновком оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 21 жовтня 2019 року - бабуся задовольняє потреби дитини, бере участь у вихованні онуки. Зі слів дівчинки, після того, як почала проживати разом з бабусею і дідусем, навчальна успішність поліпшилась, почала навчатися добре. З біологічною матір`ю [PERSON] дитина спілкуватися не бажає. Висловлює бажання проживати та виховуватись в родині бабусі та дідуся. Батько [PERSON] - [PERSON] 29 січня 2020 року письмово висловив свою думу щодо того, що він «за» те, щоб [PERSON] проживала з бабусею та дідусем. Захищаючи свою онуку [PERSON] , бабуся зверталася неодноразово до різних органів. Це підтверджується листом Полтавського РВП ГУ НП в Полтавській обл. № 3539/115/104/01-2018 від 11.04.2018 р.; письмовими поясненнями від 13.04.2018 р., 31.05.2018 р., записаним працівниками поліції зі слів [PERSON] ; письмовими поясненнями від 29.06.2018 р.; заявою про подію від 18.08.2018 р. та письмовими поясненнями від 18.08.2018 р.; довідкою від 07.11.2019 р. про результати розгляду звернення, зареєстрованого за № 9412 від 16.10.2019 р.; довідкою від 26.11.2019 р. про результати розгляду звернення, зареєстрованого за № 10029 від 06.11.2019 р.; довідкою від 13.12.2019 р. про результати розгляду звернення, зареєстрованого за № 10533 від 22.11.2019 р.; листом ПВП ГУ НП в Полтавській обл. № 652-Д/ОП від 07.11.2019 р. Особливу увагу необхідно звернути на те, що за повідомленням Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу ГУ НП в Полтавській обл. № 5 Аз від 21.02.2020 р. на [PERSON] було складено адміністративний протокол за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства). За повідомленням Полтавського районного суду Полтавської обл. № 545/388/20/1864/20 від 10.03.2020 р. в провадженні суду перебувають дві справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім`ї) та ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство). Необхідно зазначити, що ніякі бесіди, роз`яснення, попередження, звернення до правоохоронних органів, наявність адміністративних справ в провадженні Полтавського районного суду Полтавської обл. за ознаками ст. 173-2 та ст. 173 КУпАП, належним чином не впливають на ставлення [PERSON] до своєї дитини [PERSON] , вона постійно кричить на [PERSON] , каже їй, що забирає її та веде до лікаря-психіатра. При будь-якому згадуванні про матір у Ані починається нервове збудження, яке треба вгамовувати тривалий час, плаче і кричить ночами після кожного «спілкування» з матір`ю, яку дуже боїться. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. [PERSON] більш ніж два роки проживає разом з бабусею та дідусем, але за цей час її мати - [PERSON] , жодного разу не придбала для дитини ні продуктів харчування, ні солодощів, ні одягу та взуття, ні підручників чи будь-якого іншого навчального приладдя. За клопотанням [PERSON] був допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який заперечив негативний вплив матері до доньки. Однак пояснення свідка [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки доводи спростовуються матеріалами та доказами у справі. Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України. Відповідно до ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьків (мати, батько) і дитину (дітей). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству",обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. «Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців. Ураховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо доньки, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідності у видачі обмежувального припису відносно матері, а саме - заборони [PERSON] перебувати в місці фактичного проживання (перебування) неповнолітньої [PERSON] , [INFO] за адресою: квартира [ADDRESS] . У задоволенні заяви в іншій частині щодо обмеження [PERSON] спілкування з дитиною [PERSON] , заборони [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місць частого відвідування неповнолітньої [PERSON] та осіб, що її супроводжують - [PERSON] та [PERSON] за наступними адресами: - квартира [ADDRESS] (приміщення фактичного місця мешкання [PERSON] та [PERSON] ); - [ADDRESS] (приміщення Щербанівського ліцею Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області), заборони [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати неповнолітню [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення)з неповнолітньою [PERSON] , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, суд вважає задоволенню не підлягає. У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed