Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, за якою просить: визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що з вересня 2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23.09.2014 року шлюб було розірвано. Питання щодо визначення місця проживання дитини при розгляді справи про розірвання шлюбу не розглядалося. На даний час донька зареєстрована та проживає з позивачем. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27.12.2018 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання доньки в розмірі 1500 грн. щомісяця. Аліменти відповідач сплачує, але крім цього участі в житті доньки не приймає. Питання про визначення місця проживання дитини з боку позивача виникло після того як відповідач припинив спілкуватися з позивачем та донькою, що позбавило позивача можливості вирішувати багато соціальних питань, пов`язаних з життям доньки. Так, існують обставини, за яких в житті дитини необхідна участь обох батьків - надання дозволу на виїзд за межі України, надання дозволу на зміну реєстрації місця проживання дитини, надання дозволу на проведення деяких видів медичних обстежень дитини та інше. На неодноразові прохання відповідач не дав дозволу на тимчасовий виїзд доньки за межі України для відпочинку, чим позбавляє дитину гармонійно розвиватися та пізнавати світ. На даний час у відповідача є інша сім`я, та як стало позивачу відомо через знайомих, відповідач останній час перебуває «на заробітках» за межами України. З позивачем та донькою відповідач не спілкується та спілкування уникає. Позивач, як матір повністю виконує свої батьківські обов`язки, займається вихованням дитини, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створює умови для розвитку її природних здібностей. Оскільки відповідач уникає спілкування з позивачем, вона через родичів відповідача вимушена звертатися до нього з проханням надавати письмові згоди по всім питанням, пов`язаним із життям дитини, але отримала відмову. Враховуючи те, що відповідач з дитиною не проживає, не спілкується з нею, в її житті участі не приймає, тим самим не дає можливості позивачу в повній мірі вирішувати всі необхідні питання щодо дитини. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву відповідно до змісту якої просила цивільну справу слухати без її присутності, уточнила, що позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав електронну заяву, відповідно до змісту якої просив розглядати справу за його відсутності, уточнив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи - Служби у справах дітей по Нимишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідолений. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, в межах заявлених вимог, з наступних підстав. На підставі Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , встановлено, що батьками дитини - [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8) Згідно копії Заочного рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.7) Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , прізвище [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] - [PERSON] (а.с.18) Приписами ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно копії рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27 грудня 2018 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини: [PERSON] в розмірі 1500 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 6 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.14-15) За відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради місце проживання [PERSON] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . ( а.с.10) Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 24.06.2021 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.11) Відповідно до Довідки Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №101 Харківської міської ради Харківської області №02-11/238 від 22.06.2021 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно є ученицею 4-А класу закладу та проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Мати, [PERSON] , шкільним життям та успішністю дитини цікавиться, відвідує батьківські збори, дівчинка забезпечена всім необхідним, не має пропусків занять без поважних причин. [PERSON] приводить та забирає зі школи мати, постійно підтримує зв`язок із класним керівником та адміністрацією закладу. Батько, протягом навчання дитини, батьківські збори не відвідував, успішністю [PERSON] не цікавиться. (а.с.13) Згідно ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною 5 ст.157 СК України передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаються за згодою батьків, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаться нею самою. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, а також частин 7 і 8 статті 7 Сімейного кодексу України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При вирішенні судом питання про визначення місця проживання дитини, суд звертає увагу на те, чи мають батьки реальну можливість займатися дитиною, створити їй необхідні умови для виховання і розвитку; рід діяльності батьків, режим їхньої роботи, матеріальне становище батьків. Виходячи з обставин справи, суд приходить до висновку, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі її проживання разом із матір`ю. При цьому суд враховує вік дитини - вісім років, на час розгляду справи. У такому віці дитина безумовно потребує материнської опіки та проживання у звичній для неї обстановці. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. У рішенні Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, рішення у справі «Olsson v/ Sweden (N2) від 27 листопада 1992 року, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Таким чином, виїзди дитини за кордон жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини. Відповідно до ч.1 чт.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Всі ці обставини у сукупності доводять, що в даний час, враховуючи інтереси малолітньої дитини, створення стабільних та гармонійних умов її розвитку, зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за межі України для відпочинку, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини з матір`ю. Визнанням позову в поданій до суду заяві відповідач підтверджує доцільність проживання дитини саме з матір"ю, що додаткового доказування не потребує. На підставі викладеного,

Outcome: approved