Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області із заявою, де просить встановити факт народження дитини [PERSON] [INFO], громадянки України у м.Євпаторія Автономної Республіки Крим, від матері [PERSON] [INFO], громадянки України та батька [PERSON] [INFO], громадянина України. Свою заяву обґрунтувала тим, що 29.04.2006 року було укладено шлюб між [PERSON] [INFO] та донькою заявниці [PERSON] (у шлюбі [PERSON]), [INFO], що зареєстрований відділом реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції, Автономної [PERSON] Крим, Україна. Від даного шлюбу 8 лютого 2015 року народилась онучка заявниці [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого «Евпаторийским городским отделом записи актов гражданського состояния Департамента записи актов гражданського состояния Министерства юстиции РеспубликиКрым». Вказане свідоцтво про народження відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій територіїУкраїни» є недійсним і не створює правових наслідків, що стало і причиною звернення до суду з відповідною заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту народження дитини необхідно їй для державної реєстрації факту народження онучки [PERSON], [INFO] в органах державної реєстрації актів цивільного стану на території України Представник заявниці адвокат [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву, в якій він просить суд розглянути та задовольнити дану справу без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився. Начальник Жмеринського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] в наданій до суду заяві просила дану справу розглянути без присутності їхнього представника, заявлені вимоги визнала повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню враховуючи таке. Відповідно до ч.1 статті 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» чітко закріплено, що тимчасово окупованою територією України є [PERSON] Крим та місто Севастополь. Згідно свідоцтва про народження серії І-АЯ №548599 виданого 20.02.2015 року «Евпаторийским городским отделом записи актов гражданського состояния Департамента записи актов гражданського состояния Министерства юстиции РеспубликиКрым». [PERSON] народилася 08.02.2015 року, батьками зазначені [PERSON]С та [PERSON]В.(дівоче прізвище [PERSON]), які перебувають у шлюбі, який 29.04.2006 року зареєстрований відділом реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції, Автономної [PERSON] Крим, Україна (а.с.9). Із копії паспорта громадян України серії ЕТ 027232 вбачається, що мати дитини [PERSON] є громадянкою України. Відомості про припинення відносно них громадянства України відсутні (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження серії ІІІ АМ №317578 від 17.08.1983 року [PERSON] ([PERSON]) являється дочкою заявниці [PERSON]Є.(а.с.8) Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема свідоцтвом про народження), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (ст.ст.58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Допустимими є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості наданих заявницею доказів, слід виходити із положень ч.ч.2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до яких будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із цим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі в частині встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до вимог українського законодавства є джерело права. Згідно рішень ЄСПЛ у справах проти Туреччини ( "Loizidou v Turkey», «Cyprus v. Turkey»), Молдови та Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case) суд наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти у відповідності до сформульованого Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Оскільки факт народження дитини [PERSON] [INFO], громадянки України у м.Євпаторія Автономної Республіки Крим, від матері [PERSON] громадянки України та батька [PERSON] громадянина України знайшов своє підтвердження в судовому засідання, а встановлення цього факту в судовому порядку заявниці необхідно для подальшої реєстрації народження дитини в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити.

Outcome: approved